Справа № 357/18192/25
Провадження № 2/362/2963/26
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
02 червня 2026 року
Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого – судді Марчука О.Л.,
при секретарі – Нестерванській А.П.,
за участю представника позивача – адвоката Лисова Д.О.,
відповідачки – ОСОБА_1 ,
представника відповідачки – адвоката Мостової М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьком дитини,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом в обґрунтування якого зазначив, що він є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому просить визнати його батьком останнього (а.с. 60 – 64).
Позивач не прибув у судове засідання.
Відповідачка та представники сторін в судовому засідання підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити із викладених у заяві підстав.
Також, представником відповідачки в судовому засіданні усно повідомлено про те, що відповідачка визнає позовні вимоги.
Вислухавши вступне слово представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків.
Позивачка є матір`ю  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04 травня 2022 року; відомості про батька дитини не вказано (а.с. 11, 12 – 13).
Натомість, до позовної заяви не додано, під час розгляду справи представником позивача не надано та в матеріалах справи відсутні письмові докази про те, що позивач є батьком  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зокрема, додані до позову витяги з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання, довідка № 112/03-08-11 від 03.11.2025 року Гребінківської селищної ради про фактичне місце проживання та акт № 48 від 02.10.2025 року фактичного місця проживання, – відповідно до норм статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України, не є належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами батьківства позивача стосовно дитини яку народила відповідачка (а.с. 20, 21, 22, 23 – 25).
Суд враховує, що відповідно до вимог частини другої стаття 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Тобто, факт батьківства чоловіка відносно дитини, не може підтверджуватись відомостями про місце реєстрації та проживання або поясненнями людей, оскільки такий факт обов`язково має бути підтверджений документально, наприклад висновком відповідної генетичної експертизи.
При цьому, суд вважає, що сторона позивача беззаперечно мала можливість додати до позовної заяви усі докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Воднораз, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів, оскільки у даній справі позивачу надано правову допомогу фахівця у галузі права – адвоката.
Також, відповідно до норм статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України, не є належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами батьківства позивача стосовно дитини яку народила позивачка, – обставини повного збігу особистих показників групи крові та резус-фактору дитини і позивача (а.с. 15, 16), оскільки позивач є одним із мільйонів чоловіків які мають ІІІ групу крові та позитивний резус-фактор.
Як наслідок, в супереч вимогам статей 76 – 84 ЦПК України, позивачем не підтверджено факт його батьківства стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 – 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, – позивач не довів ту обставину на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину того, що він є біологічним батьком  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, слід вважати передчасним звернення позивача до суду із даним позовом, оскільки, у даному випадку не визначено походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, а також, не визначено походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (статті 125, 126 СК України).
Як наслідок, сторони не використали передбачений сімейним законодавством порядок визнання батьківства відповідача.
Отже, під час розгляду справи в судовому засіданні, судом не встановлено той факт, що позивач є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивач не довів перед судом існування такого факту.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факт його батьківства відносно дитини яку народила відповідачка, а тому відсутні законні підстави для задоволення позову та визнання позивача батьком дитини.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Однак, визнання відповідачем позову суперечить закону, оскільки при судовому розгляді факт батьківства має бути обов`язково підтверджено відповідним висновком медичної експертизи стосовно достовірного походження дитини.
При цьому, якщо особа вважає себе батьком дитини та матір погоджується із цим (як у даному випадку між сторонами), обидва батьки мають законне право визначити походження їх дитини відповідно до статей 125 і 126 СК України за заявою матері та батька дитини.
За таких обставин, усна заява представника відповідачки про визнання позову є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
Одночасно, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача (а.с. 30, 65).
Враховуючи викладене, керуючись статтею 122, 125, 126 СК України, статтями 1 – 13, 19, 23, 27, 34, 76 – 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 – 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні цивільного позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьком дитини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення – 02 червня 2026 року.