ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
03.07.2026	Справа № 910/4673/26	

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український фондовий центр.»
про стягнення 32 456,17 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (далі – КП «Київкомунсервіс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український фондовий центр.» (далі – ТОВ «Український фондовий центр.») про стягнення 32 456,17 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати наданих на підставі договору про надання послуг з вивезення побутових відходів №Вп-22283-Св від 09.12.2020 послуг, у зв`язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 24 734,76 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 665,09 грн., 3% річних у розмірі 952,13 грн. та інфляційних у розмірі 3 104,73 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2026 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.
19.05.2026 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Український фондовий центр.» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що послуги за заявлений період він не отримував, а договір про надання послуг з вивезення побутових відходів №Вп-22283-Св від 09.12.2020 було достроково розірвано.
22.05.2026 до Господарського суду міста Києва від КП «Київкомунсервіс» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач надав додаткові пояснення по суті спору з урахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, підтримав позов та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.
09.12.2020 між ТОВ «Український фондовий центр.» (замовник) та КП «Київкомунсервіс» (виконавець) укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів №Вп-22283-Св (далі – «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів, що утворюються на об`єкті замовника (промтовари), що знаходяться за фактичною адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 89-А, а замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплачувати послугу.
Згідно із п. 1.2 Договору кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ становить 4 м3 в місяць.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що тариф на послуги, які передбачені п. 1.1 цього договору та надаються КП «Київкомунсервіс», встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.03.2019 №450 «Про внесення змін до тарифів на послугу з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення), що надає комунальне підприємство «Київкомунсерів», як виконавець цих послуг». Тариф на послуги за цим договором становить: 234,22 грн. з ПДВ за 1 м3 в місяць – 936,86 грн. (з ПДВ).
Оплата послуг за цим договором, у розмірі, що вказаний в п. 2.1 даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником щомісячно, до 20-го числа місяця наступного за місяцем надання послуг (п. 2.3 Договору).
За умовами п. 2.5 Договору за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним. Після підписання акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 робочих днів, з дати підписання, повернути вищезазначений акт наданих послуг виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг 
У пункті 2.5.1 Договору сторони дійшли згоди про те, що можуть фіксувати факти здійснення господарських операцій за Договором шляхом ведення первинних документів в електронному вигляді, у зв`язку з чим сторони визнають всі первинні бухгалтерські документи за договором в електронному вигляді, які були виконані, опрацьовані, відправлені, передані, отримані для зберігання, використання, знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності з підтвердженням факту отримання таких документів в процесі здійснення господарської діяльності сторін через систему електронного документообігу М.Е.Dос, поданих в електронному вигляді з використанням електронного цифрового підпису (надалі іменується ЕЦП), як оригінал. Передача сторонами документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку та/або на електронних носіях здійснюється з дотриманням та у чіткій відповідності до вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронний цифровий підпис», «Вимогам у сфері електронних довірчих послуг» затверджених постановою КМУ № 992 від 07.11.2018, «Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».
Відповідно до п. 7.1 Договору він вступає в силу з моменту підписання та діє до 31 грудня 2020 року.
Згідно із п. 7.2 Договору в разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене Сторонами належним чином, то строк дії цього договору, вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.
Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати наданих за період з 01.02.2024 по 30.11.2025 на підставі Договору послуг, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 24 734,76 грн.
Договір є договором надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.
Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За твердженням позивача, ним належним чином та в повному обсязі надано відповідачу послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів у період з 01.02.2024 по 30.11.2025 на підставі Договору.
На виконання умов п. 2.5 та 2.5.1 Договору, за спірний період, через систему електронного документообігу M.E.Doc. КП «Київкомунсервіс» направило ТОВ «Український фондовий центр.» скріплені електронним цифровим підписом рахунки на оплату послуг з вивезення твердих побутових відходів та відповідні акти надання послуг на загальну суму 24 734,76 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.
В той же час, вказані акти надання послуг не підписані, а рахунки на оплату послуг з вивезення твердих побутових відходів не оплачені ТОВ «Український фондовий центр.».
Свою відмову від сплати відповідач обґрунтовує тим, що листом №5727 від 08.12.2023 він повідомив позивача про дострокове розірвання Договору за два місяця до дати його розірвання 08.02.2024 відповідно до п. 13. ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а відтак заявлена у даній справі сума заборгованості є безпідставною враховуючи і той факт, що послуги у цей період не надавались.
Із змісту листа №5727 від 08.12.2023 вбачається, що у зв`язку із недосягненням між сторонами домовленостей щодо обсягів вивезення побутових відходів відповідач вимагав розірвання Договору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Судом враховано, що послуги, які надавались позивачем за Договором є комунальними послугами, а тому їх регулювання також підпадає під дію норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.
Разом з тим, у пункті 8.4 Договору сторони погодили, що цей договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін. Одностороннє розірвання цього Договору допускається у випадках та в порядку, встановлених чинним законодавством України.
Статтею 907 Цивільного кодексу України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Таким чином, положення Договору та норми діючого законодавства, які застосовуються до спірних правовідносин, встановлюють право на односторонню відмову від Договору, проте згідно із п. 2.6 Договору, у разі його розірвання, всі остаточні розрахунки за договором здійснюються у 5-денний термін з дня письмового розірвання договору, що фіксується додатковою угодою. 
Тобто, сторони погодили, що саме додатковою угодою фіксується розірвання договору, з дати укладення якої починає свій відлік 5-денний термін для здійснення остаточних розрахунків.
В той же час, в матеріалах справи відсутня така додаткова угода про розірвання Договору, як і відсутні докази звернення будь-якої із сторін до іншої із пропозицією її укладення.
Разом з тим, до відзиву на позов додано листи №244-8-643 від 29.01.2024, №31/01 від 31.01.2024, №058/244-8-3281 від 20.05.2024 та №23/05/24 від 23.05.2024 із змісту яких стає зрозумілим про перемовини сторін щодо внесення змін у п. 1.2 та 2.1 Договору, що стосуються обсягів побутових відходів та тарифу, вже після листа ТОВ «Український фондовий центр.» №5727 від 08.12.2023, тобто обидві сторони мали усвідомлювати чинність Договору та взаємних зобов`язань на підставі нього.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що Договір не було розірвано внаслідок односторонньої відмови відповідача, оскільки, всупереч умовам п. 2.6 Договору, відповідної додаткової угоди між сторонами укладено не було, а поведінка сторін (листи №244-8-643 від 29.01.2024, №31/01 від 31.01.2024, №058/244-8-3281 від 20.05.2024 та №23/05/24 від 23.05.2024) дає підстави для висновку про їх намір змінити умови Договору саме щодо обсягів побутових відходів та тарифу.
При цьому, суд звертає увагу на те, що, за встановлених обставин, недосягнення згоди щодо укладення додаткової угоди про внесення змін до Договору не є фактом його припинення. В такому випадку, будь-яка із сторін не позбавлена права на звернення до суду за захистом своїх прав як стосовно зміни умов Договору, так і стосовно укладення додаткової угоди щодо його розірвання.
Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стосовно не підписання актів надання послуг за спірний період та обсягів вивезення побутових відходів, суд відзначає наступне.
Системний аналіз положень Договору дає підстави для висновку про те, що сторони дійшли згоди стосовно послуг з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів у кількості 4 м3 із фіксованим тарифом за ці послуги, оплата якого здійснюється до 20-го числа місяця наступного за місяцем надання послуг, тобто не залежить від підписання актів надання послуг.
Крім того, погоджена кількість твердих побутових відходів та їх фактична кількість, яка є меншою, не впливає на розмір тарифу. Зменшення обсягів твердих побутових відходів погоджуються сторонами у відповідних додаткових угодах, до моменту укладення яких відповідач взяв на себе зобов`язання оплачувати послуги вивезення твердих побутових відходів саме у кількості 4 м3.
Тобто, відповідальність на виконавця за обсяг твердих побутових відходів має покладатись в тому випадку коли фактичний їх розмір становить 4 м3, але виконавець надає послугу на меншу кількість. У випадку ж фактичного обсягу твердих побутових відходів меншого за погоджений не є підставою для звільнення замовника від оплати наданих послуг.
Не підписання актів надання послуг з підстав фактичного зменшення обсягів твердих побутових відходів, до укладення відповідної додаткової угоди, не є обґрунтованими підставами для відмови від прийняття наданих послуг.
Виходячи із встановлених обставин направлення позивачем відповідачу актів надання послуг за спірний період та відсутність обґрунтованих підстав для відмови відповідача від прийняття таких послуг, в силу положень п. 2.5 Договору, такі акти наданих послуг вважаються підписаними ТОВ «Український фондовий центр.» без жодних претензій до обсягів наданих послуг.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.3 Договору у відповідача наявне зобов`язання із оплати наданих позивачем у період з 01.02.2024 по 30.11.2025 на підставі Договору послуг у загальному розмірі 24 734,76 грн., а строк виконання такого грошового зобов`язання настав.
Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 24 734,76 грн. за надані у період з 01.02.2024 по 30.11.2025 на підставі Договору послуги. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення відповідача заборгованості у розмірі 24 734,76 грн. є правомірними та обґрунтованими.
Також, позивачем заявлено про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 665,09 грн., 3% річних у розмірі 952,13 грн. та інфляційних у розмірі 3 104,73 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 21.02.2024 по 21.04.2026.
Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.
Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 4.2 Договору за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за ним договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 665,09 грн., 3% річних у розмірі 952,13 грн. та інфляційні у розмірі 3 104,73 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 21.02.2024 по 21.04.2026.
За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ТОВ «Український фондовий центр.» на користь КП «Київкомунсервіс» заборгованості у розмірі 24 734,76 грн., пені у розмірі 3 665,09 грн., 3% річних у розмірі 952,13 грн. та інфляційних у розмірі 3 104,73 грн.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. Господарського процесуального кодексу України).
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український фондовий центр.» (03115, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 104-Б; ідентифікаційний код 24578152) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23; ідентифікаційний код 33745659) заборгованість у розмірі 24 734 (двадцять чотири тисячі сімсот тридцять чотири) грн. 76 коп., пеню у розмірі 3 665 (три тисячі шістсот шістдесят п`ять) грн. 09 коп., 3% річних у розмір 952 (дев`ятсот п`ятдесят дів) грн. 13 коп., інфляційні у розмірі 3 104 (три тисячі сто чотири) грн. 73 коп. та судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. Видати наказ.
3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя  В.П. Босий