УХВАЛА
24 червня 2026 року
м. Київ
справа № 176/562/25
провадження № 61-11109св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пісковий Ярослав Володимирович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2025 року Акціонерне товариство (далі - АТ) «Акцент-Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову вказувало, що 7 лютого 2020 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг 
в АТ «Акцент-Банк».
7 вересня 2021 року ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» підписали заяву про надання послуги «Швидка готівка» № А337СТ155101176269, відповідно до якої відповідач отримала кредит у сумі 21 000 грн на 36 місяців зі сплатою 75% річних за користування кредитом; сторони погодила розмір щомісячного платежу - 1 493,31 грн та загальну суму, яка підлягає поверненню, - 53 759,49грн.
Отримавши кредит у розмірі 21 000 грн, відповідач не виконує зобов`язання з повернення кредиту та процентів за його користування, тому на 2 лютого 2025 року має заборгованості у розмірі 45 268,70 грн, з яких 20 115,28 грн - заборгованість за кредитом та 25 153,42 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
За таких обставин позивач просив стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Суд першої інстанції зазначив про недоведення позивачем обставин встановлення кредитного ліміту на картку відповідача та користування останньою кредитними коштами, що, за висновком суду, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» задоволено, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк»:
- заборгованість за кредитним договором від 7 вересня 2021 року № А337СТ155101176269 у розмірі 45 268,70 грн, з яких 20 115,28 грн - заборгованість за кредитом та 25 153,42 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом;
- 6 964,40 грн у відшкодування судового збору.
Встановивши факт укладення сторонами кредитного договору та обставини отримання відповідачем кредиту у сумі 21 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 7 вересня 2021 року № TR.19043757.18553.70954, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про існування правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами у розмірі, погодженому сторонами у кредитному договорі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У серпні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пісковий Я. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2025 року і залишити в силі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Зазначає, вказані обставини є обов`язковою підставою для скасування судового рішення апеляційного суду, про що зазначали Велика Палата Верховного Суду 
у постанові від 10 серпня 2022 року у справі № 202/4233/16 
(провадження № 14-222цс21) та Верховний Суд у постановах від 22 січня 2025 року у справі № 761/17092/19 (провадження № 61-11487св24), від 27 березня 2024 року у справі № 526/2771/21 (провадження № 61-1588св23).
Позиція інших учасників справи
У вересні 2026 року представник АТ «Акцент-Банк» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив про безпідставність її доводів.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при постановленні ухвали 
Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень (res judicata), фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 
частини третьої статті 389 ЦПК України.
Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий 
пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 
від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів 
(абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу 
також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності 
(пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 
від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)).
Встановлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого унормування процесуальних правовідносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)).
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом
на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», який діяв на час пред`явлення позову, прожитковий мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становив 3 028 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом спору у цій справі є вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 45 268,70 грн.
Отже, зазначена справа є справою з ціною позову, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент пред`явлення позову (3 028 грн*30 = 90 840 грн).
Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Касаційна скарга не містить обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення, ухвалене у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
При цьому в малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 
частини третьої статті 389 ЦПК України.
Посилання заявника про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, є безпідставними. Апеляційний суд відповідно до вимог 
статей 368 та 369 ЦПК України розглянув апеляційну скаргу заявника в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом без повідомлення учасників справи.
Також безпідставними є посилання заявника на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 серпня 2022 року у справі № 202/4233/16 
(провадження № 14-222цс21) та висновки Верховного Суду у постановах від 22 січня 2025 року у справі № 761/17092/19 (провадження № 61-11487св24), від 27 березня 2024 року у справі № 526/2771/21 (провадження № 61-1588св23), оскільки:
- у справі № 202/4233/16 суди вирішували позов про визнання патенту України на корисну модель недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розгляд справи судом апеляційної інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи;
- у справі № 761/17092/19 Верховний Суд переглядав ухвалу Київського апеляційного суду від 15 липня 2024 року, якою відмовлено заявнику у відкритті апеляційного провадження;
- у справі № 526/2771/21 позивач заявив вимоги про стягнення неотриманої вчасно пенсії та соціальної допомоги у розмірі 1 500 000 грн та 500 000 грн, тому ціна позову у цій справі перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню; доводи касаційної скарги щодо неповідомлення заявника про дату, час і місце судового засідання спростовані. 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» 
від 19 грудня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. 
У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року 
у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до проваджена суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. 
Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які, з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.
Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі з ціною позову, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявник не довів, а суд касаційної інстанції таких випадків не встановив, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись статтями 389, 394, 396 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пісковий Ярослав Володимирович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2025 року у справі за позовомАкціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 	С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська