УХВАЛА

10 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 924/517/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Погребняка В.Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Моріта"
на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2026

у справі № 924/517/24

за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Моріта»

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2026, серед іншого, клопотання розпорядника майна ТОВ "Моріта" арбітражного керуючого Кучерявого Д.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано у ТОВ "Моріта" докази щодо ТОВ "Трансойлгаз", а саме: належним чином засвідчену копію Договору № 1001/2-23 про відступлення права вимоги від 10.01.2023, укладеного між ТОВ "Моріта" та ТОВ "Трансойлгаз", а також всі документи, на підставі яких виникли права, які відступаються за даним Договором (первісне зобов`язання, зокрема, але не виключно Договір № 0201/3-23 про відступлення права вимоги від 02.01.2023); належним чином засвідчену копію повідомлення про відступлення ТОВ "Моріта" права вимоги на отримання грошових коштів (заборгованості) від ТОВ "Капабланка" (у зв`язку з укладенням між ТОВ "Моріта" та ТОВ "Трансойлгаз" Договору № 1001/2-23 про відступлення права вимоги від 10.01.2023), з доказами направлення/отримання.
Щодо ТОВ "Капабланка": належним чином засвідчену копію Договору № 1001/2-23 про відступлення права вимоги від 10.01.2023, укладеного між ТОВ "Моріта" та ТОВ "Трансойлгаз", а також всі документи, на підставі яких виникли права, які відступаються за даним Договором (первісне зобов`язання, зокрема, але не виключно Договір № 0201/3-23 про відступлення права вимоги від 02.01.2023).
Щодо ТОВ "Галактік Ойл": належним чином засвідчену копію Договору про відступлення права вимоги № 23/15/02 від 15.02.2023, укладеного між ТОВ "Галактік Ойл" та ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина", а також копії всіх документів, на підставі яких у ТОВ "Моріта" виникло грошове зобов`язання на суму 73 548 688,59 грн, яке було відступлене на користь ТОВ "Галактік Ойл" та припинене на підставі Заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог за вих. № 02-20/2023 від 20.02.2023.
Щодо ТОВ "Кроннест": докази виконання ТОВ "ТД Канцлер Груп" (нині - ТОВ "Кроннест") Договору поставки № КЦП5 від 01.06.2021 в частині поставки товару чи поверненні коштів на користь ТОВ "Моріта" в розмірі 416 224,90 грн.
Щодо ТОВ "Окс Пром": докази погашення дебіторської заборгованості, де дебітором є ТОВ "Окс Пром", до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення ТОВ "Окс Пром" як юридичної особи, а також докази вчинення керівником ТОВ "Моріта" дій щодо стягнення заборгованості з ТОВ "Окс Пром" до припинення такої юридичної особи.
Не погоджуючись зі вказаною ухвалою, 18.05.2026 ТОВ "Моріта" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу в частині задоволення клопотання розпорядника майна ТОВ "Моріта" арбітражного керуючого Кучерявого Д.В. про витребування доказів та постановити нову, якою відмовити у задоволенні вказаного клопотання.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 у справі №905/473/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Моріта" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2026 у справі №924/517/24 повернуто без розгляду заявнику на підставі п. 4 ч. 5 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.
До Верховного Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Моріта" надійшла касаційна скарга, у якій скаржник просить Суд скасувати ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 у справі № 924/517/24, а справу передати на стадію відкриття провадження до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Також скаржником подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №924/517/24 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.05.2026.
Дослідивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
ТОВ "Моріта" оскаржується ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 у справі № 924/517/24 про повернення апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2026 в частині задоволення клопотання розпорядника майна ТОВ "Моріта" арбітражного керуючого Кучерявого Д.В. про витребування доказів.
Постановляючи зазначену ухвалу, апеляційний суд виходив з того, зазначена ухвала Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2026 в частині задоволення клопотання розпорядника майна ТзОВ "Моріта" арбітражного керуючого Кучерявого Д.В. про витребування доказів не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції відповідно до частини 1 статті 255 ГПК України.
Звертаючись з касаційною скаргою, ТОВ "Моріта" посилається на те, що апеляційний суд при постановлені оскаржуваної ухвали про повернення апеляційної скарги порушив норми процесуального права, а саме п.17 ч. 1 ст. 255 ГПК України, ст. 9 КУзПБ, за якою позбавив законного права на оскарження ухвали, що за своїм змістом, відповідно до норм ГПК України, підлягає окремому оскарженню від рішення суду першої інстанції. Вказує, що апеляційним судом було повністю проігноровано системний аналіз норм Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства, не враховано співвідношення загальних та спеціальних норм права, а також неправильно застосовано положення статті 255 ГПК України без урахування її пункту 17 та спеціальних норм Кодексу України з процедур банкрутства.
Проте наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування з огляду на таке.
За вимогами статей 8, 129 Конституції України та статей 2, 11 ГПК України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Цим принципом керується суддя, здійснюючи правосуддя.
Водночас відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Мушта проти України", "Мельник проти України"), що застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
Тобто право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності відповідної скарги чи заяви, зокрема, стосовно строків їх подання та / або встановленої законом заборони на таке оскарження. Застосування відповідних обмежень у передбачених законом випадках не може вважатися порушенням права особи на доступ до суду.
Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Відповідно до частини першої статті 232 ГПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. У випадках, передбачених цим Кодексом або Законом про банкрутство, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали, прийняттям постанови чи видачею судового наказу (частина п`ята статті 232 ГПК України).
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина перша статті 232 ГПК України).
Отже, за загальним правилом господарського процесу, ознакою ухвали як судового рішення є те, що вона постановляється з питань застосування норм процесуального права у випадках, коли це прямо визначено в ГПК України і таким судовим актом спір по суті не вирішується, а забезпечується створення необхідних умов для його вирішення.
Водночас процедура банкрутства (неплатоспроможності) є унікальним процесом, що включає в себе низку процедур і послідовних та сукупних процесуальних і позапроцесуальних дій учасників провадження, метою якого є задоволення вимог кредиторів у разі неплатоспроможності боржника.
Ця спеціальна процедура, на відміну від позовного провадження, поєднує в собі як розгляд сукупності питань, пов`язаних із здійсненням провадження у справі про банкрутство, так і вирішення спорів, стороною в яких є боржник, що розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні, тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство.
Колегія суддів враховує такі правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.08.2023 у справі №920/162/23.
Для цілей з`ясування принципів правового регулювання постановлення та оскарження ухвал суду першої інстанції, постановлених у справі про банкрутство, їх можна поділити за ознаками спеціалізації та спрямованості на два типи: 1) спеціальні - ухвали, які суд постановляє виключно з питань, що вирішуються у справах про банкрутство згідно з нормами КУзПБ; 2) універсальні - ухвали, які суд постановляє із загальних питань, що можуть вирішуватися як у справах про банкрутство, так і у справах позовного, інших форм провадження, та не врегульовані КУзПБ.
Так, суд першої інстанції постановляє універсальні ухвали у справі про банкрутство, коли здійснює процесуальні дії чи вирішує процедурні питання, розглядає і вирішує клопотання, заяви, скарги за правилами та на підставі приписів ГПК України, зокрема, але не виключно, застосовує норми інститутів відводу (самовідводу) судді, процесуальних строків, судових викликів і повідомлень, судових витрат, заходів процесуального примусу, забезпечення судом повного і всебічного з`ясування обставин справи та дослідження доказів, фіксування судового процесу.
Серед спеціальних ухвал, зокрема, але не виключно: ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі (частина перша статті 35 КУзПБ); про відмову у прийнятті заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина друга статті 37 КУзПБ); про залишення без руху заяви про відкриття провадження у справі (частина третя статті 37 КУзПБ); про повернення заяви про відкриття провадження у справі (стаття 38 КУзПБ); про залишення заяви про відкриття провадження у справі без розгляду (абзац 3 частини шостої статті 38 КУзПБ); про приєднання до матеріалів справи інших заяв (частина четверта статті 39 КУзПБ); про відкриття провадження у справі про банкрутство або відмову у відкритті провадження у справі (частина п`ята статті 39 КУзПБ); про відкладення проведення підготовчого засідання суду на час, необхідний для оформлення допуску до державної таємниці (частина одинадцята статті 39 КУзПБ) та інші ухвали, які суд першої інстанції постановляє з питань, що вирішуються виключно у справах про банкрутство за нормами КУзПБ.
Зважаючи на викладене, спеціалізація і спрямованість ухвали на вирішення загальних процедурних питань господарського процесу чи спеціальних процедур, врегульованих КУзПБ, є першочерговими критеріями для визначення переліку ухвал суду першої інстанції, постановлених у справі про банкрутство, що підлягають оскарженню в апеляційному порядку.
У статті 255 ГПК України наведено перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду першої інстанції. До них не віднесено ухвалу про задоволення клопотання про витребування доказів.
За загальним правилом, закріпленим у частині 3 статті 255 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
У рішенні від 27.01.2010 №3-рп/2010 Конституційний Суд України, надаючи тлумачення припису про те, що заперечення на ухвали, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду, виснував, зокрема, що це положення слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду. 
Водночас пунктом 17 частини 1 зазначеної статті передбачено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.
У КУзПБ, на відміну від ГПК України, не визначено вичерпного переліку ухвал у справі про банкрутство, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, натомість установлено визначальні правила оскарження судових рішень у процедурі банкрутства у статті 9 КУзПБ.
Відповідно до частини першої статті 9 КУзПБ ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною другою статті 9 КУзПБ визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі №918/335/17 дійшла висновку, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві такі групи.
Перша група стосується розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення (розумій також і відсторонення) керуючого санацією, ліквідатора тощо.
Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, у межах справи про банкрутство, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні.
КУзПБ не містить норм, які встановлювали б загальні правила ухвалення судових рішень, водночас аналіз приписів цього спеціального закону засвідчує, що у основному провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність) лише питання визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури / процедури погашення боргів вирішуються постановою, з інших, процедурних чи сутнісних питань цього спеціального провадження суд першої інстанції постановляє ухвали.
Тож значення ухвал як судових рішень першої інстанції в процедурі банкрутства має свої відмінності, оскільки в деяких випадках вони за змістом максимально наближені до рішення (ухвали про визнання грошових вимог кредитора, розірвання мирової угоди чи визнання її недійсною та інші).
Отже, зважаючи на те, що у основному провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність), на відміну від позовного провадження у такій справі, суд не ухвалює рішення, слід вважати, що учасник справи про банкрутство має право включити заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду згідно з приписами ГПК України, до апеляційної скарги на судове рішення (ухвалу, постанову), яке є наступним після ухвали, яка не може бути оскаржена окремо, або рішення, яке є логічно та за наслідками пов`язаним із такою ухвалою.
При цьому згадуваними у частині 2 статті 9 КУзПБ випадками (виключеннями із загального правила апеляційного оскарження всіх ухвал) є, зокрема, встановлені частиною 2 статті 254, частиною 1 статті 255 ГПК України обмеження щодо оскарження ухвал першої інстанції окремо від рішення суду, які поширюються на універсальні ухвали, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також окремі застереження за текстом КУзПБ.
У основному провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність) в апеляційному порядку можуть бути оскаржені: а) усі спеціальні ухвали місцевого господарського суду за правилом частини другої статті 9 КУзПБ щодо яких цим Кодексом не встановлено виключення; б) ухвали, включені до переліку у частині першій статті 255 ГПК України, які суд постановляє, здійснюючи процесуальні дії та вирішуючи інші процесуальні питання, за правилами та на підставі норм ГПК України.
Вирішуючи питання чи підлягає певна ухвала, постановлена у справі про банкрутство, апеляційному оскарженню суду належить почергово вирішити: 1) у якому провадженні постановлено оскаржувану ухвалу (у провадженні у справі про банкрутство чи позовному провадженні в межах справи про банкрутство); 2) чи оскаржувана ухвала вирішує питання, регламентовані ГПК України, або є спеціальною - постановленою відповідно до КУзПБ; 3) чи належить ухвала до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду за приписами статей 254, 255 ГПК України чи не передбачено нормами КУзПБ виключення із загального правила апеляційного оскарження за частиною другою статті 9 КУзПБ для цього виду ухвал.
Установивши зазначене та перевіривши наявність/відсутність підстав для залишення без руху (стаття 260 ГПК України) повернення апеляційної скарги (частина п`ята статті 260 ГПК України) або відмови у відкритті апеляційного провадження (частини перша, друга статті 261 ГПК України), апеляційний суд вирішує питання про наявність/відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.11.2024 у справі №757/47946/19-ц констатувала, що з урахуванням основних засад судочинства й необхідності забезпечення права на апеляційний перегляд будь-яка ухвала суду першої інстанції підлягає апеляційному оскарженню або самостійно, або разом із рішенням суду по суті спору.
На переконання Великої Палати Верховного Суду, наведений у частині першій статті 255 ГПК України перелік судових рішень не є вичерпним: ухвала, зазначена в цій нормі процесуального права, безумовно може бути оскаржена в апеляційному порядку; за відсутності ухвали в зазначеному переліку встановленню та оцінці судом підлягає те, чи перешкоджає ця ухвала подальшому провадженню в справі та/або чи може вона бути оскаржена разом із рішенням суду (тобто чи є в особи, яка подає апеляційну скаргу, можливість поновити свої права в інший спосіб).
Для правильної оцінки ухвали місцевого суду як такої, що підлягає або не підлягає самостійному апеляційному оскарженню, потрібно встановити, чи перешкоджає така ухвала подальшому провадженню у справі та/або чи має особа, яка подає апеляційну скаргу, можливість відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.
Предметом апеляційного оскарження у даній справі була ухвала місцевого господарського суду про задоволення клопотання розпорядника майна ТОВ "Моріта" арбітражного керуючого Кучерявого Д.В. про витребування доказів, яка, як зауважив суд апеляційної інстанції, не включена законодавцем до переліку, наведеного у статті 255 ГПК України як така, що підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Вказану ухвалу суд першої інстанції постановив за правилами та на підставі норми ГПК України, а саме статті 81 ГПК України, вирішуючи процесуальні питання щодо витребування доказів.
Враховуючи викладене та аналізуючи зміст статей викладених вище, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги із посиланням на статтю 9 КУзПБ та п.17 ч. 1 ст. 255 ГПК України про можливість апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про задоволення клопотання про витребування доказів, оскільки ухвала місцевого господарського суду від 07.05.2026 (про задоволення клопотання про витребування доказів) ухвалена у провадженні у справі про банкрутство (непозовного провадження), однак нею вирішено питання, регламентоване ГПК України, а тому ухвала не належить до переліку ухвал, яка може бути оскаржена окремо від рішення суду за приписами статей 254, 255 ГПК України та КУзПБ.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 260 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Верховний Суд наголошує на тому, що зміст оскаржуваної ухвали свідчить, що, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвала Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2026 у справі № 924/517/24 не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, не підлягає прийняттю до розгляду та має повертатися скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 260 ГПК України.
Згідно з частиною другою статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині другій статті 293 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.
Для Верховного Суду правильне застосовування Північно-західним апеляційним господарським судом норм права при постановленні оскаржуваної ухвали від 21.05.2026 у справі № 924/517/24 є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Моріта" та про відмову у відкритті касаційного провадження на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 у справі №924/517/24 на підставі частини другої статті 293 ГПК України.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження, клопотання про відстрочення сплати судового збору судом не розглядається.
Керуючись статтями 234, частиною 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 924/517/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Моріта" на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2026. 
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї документами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Огороднік

В.Я. Погребняк