ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/1733/25 

Господарський суд Миколаївської області у складі:
судді Л.М. Ільєвої 
при секретарі судового засідання І.С. Степановій 

за участю представників:
від позивача – не з`явився,
від відповідача – не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства “Миколаївобленерго” до Снігурівської зразкової автомобільної школи Товариства сприяння оборони України про стягнення заборгованості в загальній сумі 109871,31 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство “Миколаївобленерго” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Снігурівської зразкової автомобільної школи Товариства сприяння оборони України про стягнення 105672,07 грн. заборгованості за надані в період з жовтня 2023 року по березень 2024 року послуги з розподілу електричної енергії, 2540,92 грн. інфляційних втрат, 1658,32 грн. – 3% річних за порушення строків оплати по договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №43/67 від 12.10.2018, посилаючись на таке.
«Снігурівська зразкова автомобільна школа ТСОУ» є споживачем електричної енергії, розподіл якої здійснює оператор системи розподілу – АТ «Миколаївобленерго».
12.10.2018 відповідач на підставі заяви – приєднання приєднався до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі - договір), розміщеного на веб-сайті позивача на умовах договору про постачання електричної енергії №43/67 від 28.09.2007. Згідно додатків №2 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 12.10.2018 №43/67 «Паспорт точки розподілу електричної енергії», об`єктами споживача є: автодром за адресою: вул. Миколаївська, буд. 1, м. Снігурівка, Миколаївська область, енергетичний 62Z2119807510127; ідентифікаційний код точки розподілу: автошкола, за адресою: вул. Горького, буд. 22, м. Снігурівка, Миколаївська область, енергетичний 62Z8397012143070.
Позивач зазначає, що відносини між оператором системи розподілу із споживачами електричної енергії, регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» (далі – Закон), Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 (зі змінами), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до вимог п. 2.1.2. гл. 2.1. ПРРЕЕ оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем. Згідно п. 2 Постанови НКРЕКП №312 укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог ПРРЕЕ здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.
Наразі позивач зауважує, що за умовами договору, цей договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам електропостачальника, як послуги Оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Пунктом 1 додатку №4 «Порядок розрахунків» до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на сайті Товариства встановлено, що обсяги розподіленої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить 1 календарний місяць, тобто з 01 числа місяця по 31 число цього місяці (або іншого останнього дня місяця) включно. Споживач із середньомісячним споживанням до 100 тис.кВт*год має здійснювати оплату Оператору системи до 06 числа місяця одним плановим платежем протягом розрахункового періоду у розмірі фактичних значень обсягу розподіленої електричної енергії за відповідний попередній період (п. 8.1. додатку 4 до Договору). Пунктом 12 додатку №4 «Порядок розрахунків» передбачено, що факт надання оператором системи послуг з розподілу електричної енергії споживачу у календарному місяці підтверджується «Актом прийому-передачі наданих послуг». «Акт прийому-передачі наданих послуг», рахунки, якими сторони здійснюють обмін у процесі виконання цього договору, надаються сторонами в електронному вигляді з використанням сервісу. 
Також позивач стверджує, що будь-яких заяв від споживача про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкти, або перегляд умов договору, на адресу Товариства не надходило.
Позивач вказує, що на виконання умов договору ним було надано відповідачу послуги з розподілу електричної енергії, про що було складено акти про прийняття передавання послуг з розподілу електроенергії та виставлені відповідні рахунки, а саме: 
- акт про прийняття-передавання послуг від 31.10.2023 з розподілу електричної енергії за жовтень 2023 та рахунок №43/67/10/1 від 04.11.2023; 
- акт про прийняття-передавання послуг від 31.01.2024 з розподілу електричної енергії за січень 2024 та рахунок №43/67/1/1 від 03.02.2024; 
- акт про прийняття-передавання послуг від 31.03.2024 з розподілу електричної енергії за березень 2024 та рахунок №43/67/3/1 від 04.04.2024.
Так, позивач стверджує, що в період з жовтня 2023 року по березень 2024 року Товариство надало споживачу послуги з розподілу електричної енергії в обсязі 46797 кВт/год на суму 105672,07 грн., однак, споживач не оплатив надані йому послуги з розподілу електричної енергії, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 105672,07 грн., яка заявлена до стягнення.
Разом з цим, позивачем повідомлено, що відповідно до інформації ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» (лист від 21.11.2025 №01/13/6138/01-19/25), судовим наказом від 16.04.2024 у справі №915/407/24 з споживача «Снігурівська зразкова автомобільна школа ТСО України» на користь ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» стягнуто заборгованість за електричну енергію, спожиту в розрахунковому періоді жовтня 2023 року.
Позивач також зазначає, що 01.07.2024 ним на адресу споживача надіслано акти про прийняття передавання послуг та рахунки для термінового погашення заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії (копія опису вкладення та фіскального чеку додаються). Проте, до цього часу споживач не оплатив заборгованість за надані йому послуги з розподілу електричної енергії.
Також позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням споживачем умов договору та неоплатою рахунків за надані послуги з розподілу електричної енергії відповідачу нараховано на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 2540,92 грн. та 3% річних в сумі 1658,32 грн., всього разом 4199,24 грн.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2025 р. вказану позовну заяву Акціонерного товариства “Миколаївобленерго” (вх. № 16790/25 від 01.12.2025 р.) залишено без руху, оскільки заявником в порушення вимог ч. 3 ст. 162, ч. 2 ст. 164 ГПК України не подано документів, що підтверджують повноваження Іваненка А. на підписання розрахунків позову та засвідчення додатків до позовної заяви відповідно.
05.12.2025 від представника позивача – Чернюка В.М. до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. №17384/25), згідно з якою заявник надав до суду для долучення до матеріалів справи копію довіреності №01.01/01-47/265 від 26.12.2024 провідного інженера з розподілу електричної енергії Снігурівської дільниці Центрального району електричних мереж АТ “Миколаївобленерго” Іваненка А.О.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.12.2025 р. прийнято позовну заяву Акціонерного товариства “Миколаївобленерго” (вх. № 16790/25 від 01.12.2025 р.) до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1733/25 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 21 січня 2026 року о 09:00, при цьому постановлено здійснити розгляд справи у розумний строк, понад встановлений ГПК України.
20.01.2026 від представника позивача - Чернюка В.М. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. №889/26), в якій заявник просив суд розгляд справи №915/1733/25 відкласти на іншу дату у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.01.2026 у справі № 915/1733/25 розгляд справи відкладено на 05 лютого 2026 року о 10:40.
Під час розгляду справи в судовому засіданні судом з`ясовано необхідність надання позивачем доказів щодо споживання відповідачем електричної енергії за спірні періоди у січні та березні 2024 року. 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.02.2026 у справі № 915/1733/25 розгляд справи відкладено на 06 березня 2026 року о 10:30.
06.03.2026 від представника позивача - Чернюка В.М. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. №2990/26), в якій заявник просить суд розгляд справи №915/1733/25 відкласти на іншу зручну для суду дату у зв`язку з неможливістю повноважного представника прибути в судове засідання, яке призначено до розгляду на 06.03.2026 о 10:30 год.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.03.2026 р. розгляд справи № 915/1733/25 відкладено на 30 березня 2026 року о 11:00.
27.03.2026 від представника позивача - Чернюка В.М. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшли пояснення (вх. №4285/26), в яких позивач зазначає, що споживання відповідачем електричної енергії у січні 2024 року та березні 2024 року підтверджується показниками електричної енергії, зафіксованими представниками позивача під час проведення локального зчитування даних комерційного обліку з лічильника електричної енергії відповідача. Як вказує позивач, станом на 10.01.2024 поточні показники – 102891 кВт., № лічильника – 0182153. Так, у березні 2024 року під час проведення локального зчитування даних комерційного обліку з лічильника електричної енергії відповідача представниками позивача було зафіксовано, що на екрані лічильника містилися відомості 105594 кВт. Водночас, позивач зазначає, що заяв/повідомлень від користувача про припинення користування об`єктом не надходило.
30.03.2026 р. від представника позивача - Чернюка В.М. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. №4367/26), в якій заявник просить суд провести розгляд справи №915/1733/25 без участі повноважного представника Товариства та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку з неможливістю повноважного представника прибути в судове засідання, яке призначено до розгляду на 30.03.2026 об 11:00 год.
В судове засідання, призначене на 30.03.2026, представники сторін не з`явились.
Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Так, надіслані судом на юридичну адресу відповідача копії ухвали суду від 21.01.2026 р. про відкладення розгляду справи, ухвали суду від 05.02.2026 р. про відкладення розгляду справи, ухвала суду від 06.03.2026 р. про відкладення розгляду були повернуті до суду без вручення разом з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи, з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".
За змістом п. 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 (зі змінами), у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка або реєстрованого поштового відправлення з позначкою Адміністративна послуга такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення.
В п. 82 вказаних Правил передбачено, що рекомендовані листи з позначкою “Судова повістка”, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою “Судова повістка”. 
Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення єдень проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.
Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 29.03.2021 р. у справі № 910/1487/20).
Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.
Суд зауважує, що, виходячи зі змісту диспозитивних положень пунктів 1-5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення може бути не лише день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (тобто день фактичного отримання рішення), а й день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 903/237/23).
При цьому, враховуючи неотримання відповідачем поштової кореспонденції за своїм місцезнаходженням, судом вживалися додаткові заходи щодо належного та фактичного повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом.
Так, згідно ч. 4 ст. 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.
З огляду на вказане та з урахуванням повернення до суду без вручення ухвали суду про закриття підготовчого провадження у справі, господарським судом відповідач також викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що свідчить наявне в матеріалах справи оголошення.
Крім того, ухвали суду про розгляд справи були доставлені одержувачу - “Снігурівська зразкова автомобільна школа Товариства сприяння обороні України” на його електронну адресу: snigirevkaash@ukr.net, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа.
Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.
На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.
З урахуванням наведених положень Кодексу, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1.1 статуту АТ “Миколаївобленерго”, затвердженого протоколом позачергових загальних зборів акціонерів АТ “Миколаївобленерго” від 18.12.2023 № 37, Акціонерне товариство “Миколаївобленерго” є юридичною особою із новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до статуту Публічного акціонерного товариства “Миколаївобленерго” у відповідності до Закону України “Про акціонерні товариства”.
З 11.06.2017 року набрав чинності Закон України “Про ринок електричної енергії” від 13.04.2017 р. № 2019-VIII, який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Відповідно до положень вказаного Закону України “Про ринок електричної енергії” відбулося відокремлення оператора системи розподілу та постачальника електричної енергії.
Так, відносини між оператором системи розподілу із споживачами електричної енергії, регулюються Законом України “Про ринок електричної енергії”, Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Постанова НКРЕКП № 312) від 14.03.2018 №312 (зі змінами).
У зв`язку зі змінами у законодавстві України у сфері електроенергетики АТ “Миколаївобленерго” припинило діяльність з постачання електричної енергії. При цьому з 01.01.2019 АТ “Миколаївобленерго” розпочало діяльність на території Миколаївської області як оператор системи розподілу (ОСР) на підставі ліцензії про розподіл електричної енергії згідно з Постановою НКРЕКП № 1334 від 02.11.2018 р. “Про видачу АТ “Миколаївобленерго” ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом”, надаючи відповідачу послуги з розподілу електричної енергії.
Згідно зі ст. 45 Закону України “Про ринок електричної енергії” розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. Система розподілу має бути побудована з урахуванням принципу економічної ефективності, планів розвитку міст (територій), з дотриманням режиму права власності, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища, енергоефективності, захисту життя і здоров`я людей, а також раціонального використання енергії відповідно до технічних правил та норм безпеки, передбачених нормативно-технічними документами.
Відповідно до ч. 4 ст. 46 Закону України “Про ринок електричної енергії” оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.
В п. 2 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 передбачено, що переукладення договорів споживачів з учасниками роздрібного ринку відбувається шляхом приєднання споживача до публічних договорів приєднання. Таке приєднання здійснювалось на умовах чинних на 11.06.2018 р. договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.
Відповідно до підпункту 2.1.4. пункту 2.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії (в редакції від 14.03.2018) договір споживача про надання послуг з розподілу/ передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил.
Оператор системи розподілу зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також у друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та у власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору про надання послуг з розподілу електричної енергії та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених цими Правилами випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу (абз. 2, 3 п. 2.1.4 ПРРЕЕ в редакції від 14.03.2018).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Положеннями ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до п. 2.1.6 ПРРЕЕ (в редакції від 14.03.2018) у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.
01.12.2018 Снігурівська зразкова автомобільна школа Товариства сприяння оборони України приєдналась до умов Публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії шляхом підписання заяви-приєднання від 12.10.2018 р., розміщеного на веб-сайті Товариства на умовах договору про постачання електричної енергії № 43/67 від 28.09.2007, з метою неперервного електрозабезпечення за об`єктами споживача за адресою: м. Снігурівка, вул. Николаевская, 1 ЕІС-код точки комерційного обліку за об`єктом споживача: 62Z2119807510127; м. Снігурівка, вул. Горького, 22, ЕІС-код точки комерційного обліку за об`єктом споживача: 62Z839701213070.
Отже, на підставі вказаної заяви-приєднання відповідач фактично приєднався до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з АТ “Миколаївобленерго” на умовах попередньо укладеного ним договору про постачання електричної енергії №43/67 від 28.09.2007 р. 
Відповідно до Додатку № 2 до договору «Перелік об`єктів споживача» надання послуг з постачання електричної енергії здійснюється до об`єктів споживача: автодром за адресою м. Снігурівка, вул. Миколаївська 1, ЕІС-код точки комерційного обліку за об`єктом споживача: 62Z2119807510127; автошкола за адресою м. Снігурівка, вул. Горького, 22, ЕІС-код точки комерційного обліку за об`єктом споживача: 62Z839701213070.
За умовами договору цей договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам (надалі – споживач) як послуги Оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком № 1 до цього договору.
До договору був укладений додаток, а саме Додаток № 4 “Порядок розрахунків”.
Відповідно до п. 1 додатку № 4 “Порядок розрахунків” обсяги розподіленої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить 1 календарний місяць, тобто з 01 числа місяця по 31 число цього місяця (або іншого останнього дня місяця) включно.
У відповідності до п. 2 додатку № 4 “Порядок розрахунків” споживач зобов`язаний протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи розподілу інформацію про покази засобів обліку за розрахунковий місяць за допомогою особистого кабінету промислового споживача, що розміщений на web-сайті оператора розподілу https://ok.energy.mk.ua/company. При обладнанні комерційних засобів обліку засобами дистанційної передачі даних, що підтверджується відповідним актом прийняття в промислову (постійну) експлуатацію цих засобів інформацію про покази засобів обліку за розрахунковий місяць формується через канали дистанційного зв`язку.
У разі ненадання споживачем звіту про дані комерційних засобів обліку протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяці та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційної передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду засобу комерційного обліку протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом зазначенням середньодобового споживання попереднього розрахункового місяця.
Згідно з абз. 2, 3 п. 6 додатку № 4 “Порядок розрахунків” споживач у визначений Оператором системи день отримує рахунок на здійснення планового(их) платежу(ів) та «Акт прийому-передачі наданих послуг» за надані послуги з розподілу електричної енергії та послуги комерційного обліку електричної енергії за розрахунковий період. 
Підписаний та скріплений печаткою «Акт прийому-передачі наданих послуг» Споживач зобов`язується повернути Оператору системи протягом п`яти робочих днів з дня його отримання або у цей же термін у письмовій формі надати мотивовану відмову від його підписання. У разі неповернення Оператору системи підписаного «Акту прийому-передачі наданих послуг» у вищезазначений строк, даний Акт вважається підписаним з боку Споживача без зауважень.
Пунктом 8.1. додатку № 4 “Порядок розрахунків” передбачено, що споживач із середньомісячним споживанням до 100 тис.кВт*год має здійснювати оплату Оператору системи до 06 числа місяця одним плановим платежем протягом розрахункового періоду у розмірі фактичних значень обсягу розподіленої електричної енергії за відповідний попередній період.
Згідно з п. 11 додатку № 4 “Порядок розрахунків” споживач на підставі показів засобів обліку самостійно формує рахунок на оплату за послуги з розподілу електричної енергії, інші рахунки, “Акт прийому-передачі наданих послуг” за допомогою Сервісу. У разі необхідності споживач може отримати у оператора системи рахунки з розподілу електричної енергії та інші документи у паперовому вигляді.
Споживач протягом одного робочого дня після повідомлення оператора системи про покази засобів обліку зобов`язаний підписати електронно-цифровим підписом (далі – ЕЦП” рахунок на оплату за надання послуг з розподілу електричної енергії, інші рахунки, “Акт прийому-передачі наданих послуг” та після цього завантажити їх на сервіс. У разі не завантаження споживачем підписаних ЕЦП рахунку на оплату за надання послуг з розподілу електричної енергії, інші рахунки, “Акт прийому-передачі наданих послуг” протягом одного робочого дня після повідомлення оператора системи про покази засобів обліку, зазначені рахунок на оплату за надання послуг з розподілу електричної енергії, інші рахунки, “Акт прийому-передачі наданих послуг” вважаються підписаними з боку споживача без зауважень.
Відповідно до п. 12 додатку № 4 “Порядок розрахунків” факт надання оператором системи послуг з розподілу електричної енергії споживачу у календарному місяці підтверджується “Актом прийому-передачі наданих послуг”. “Акт прийому-передачі наданих послуг”, рахунки, якими сторони здійснюють обмін у процесі виконання цього договору, надаються сторонами в електронному вигляді з використанням сервісу. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, в тому числі з ЄЦП та переданий за допомогою Сервіса.
Відповідно до п. 13 додатку №4 “Порядок розрахунків” У разі несвоєчасної оплати обумовлених цим Додатком платежів, Оператор системи проводить Споживачу нарахування за кожен день прострочення платежів враховуючи день фактичної оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума боргу повинна бути сплачена цим Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Пеня, 3% річних та інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок Оператора системи, який вказується в рахунках, протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.
Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, укладений між сторонами по справі договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №43/67 від 12.10.2018 є підставою для виникнення у сторін зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України та згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 3 ст. 58 Закону України від 13.04.2017 № 2019-VIII “Про ринок електричної енергії” споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.
Аналогічний обов`язок закріплений п.п.2 п.5.5.5 глави 5.5 розділу V Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (надалі за текстом ПРРЕЕ), які визначають основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними.
Взаємовідносини з розподілу електричної енергії будуються між Оператором системи та споживачем на договірних засадах (п.11.1.6 Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП № 310 від 14.03.2018, розділ ІІ ПРРЕЕ).
Договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил та як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи договору на умовах складеного оператором системи паспорта точки розподілу/передачі (п.2.1.5 глави 2.1 розділу ІІ ПРРЕЕ).
На виконання умов договору Акціонерним товариством “Миколаївобленерго” у період з жовтня 2023 року по березень 2024 року включно було надано відповідачу послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 11911,88 грн., про що було складено акти про прийняття-передавання послуг з розподілу електроенергії та виставлені відповідні рахунки, а саме:
- акт про прийняття-передавання послуг від 31.10.2023 на суму 100424,52 грн. з ПДВ, розподіл електричної енергії за жовтень 2023 в обсязі 42000 кВт*год;
- акт про прийняття-передавання послуг від 31.01.2024 на суму 8158,73 грн. з ПДВ, розподіл електричної енергії за січень 2024 в обсязі 3407 кВт*год; 
- акт про прийняття-передавання послуг від 31.03.2024 на суму 3328,63 грн. з ПДВ, розподіл електричної енергії за березень 2024 в обсязі 1390 кВт*год; 
При цьому судом враховано, що вказані акти про прийняття-передавання послуг не підписані відповідачем.
В силу умов п. 6 додатку № 4 до договору № 43/67 від 12.10.2018 у разі неповернення постачальнику підписаного «Акту прийому-передачі наданих послуг» протягом п`яти робочих днів з дня отримання, акт про прийняття-передавання товарної продукції вважається підписаним з боку споживача без зауважень.
Для проведення оплати за надані послуги з розподілу електричної енергії позивачем відповідачу було виставлено рахунки на загальну суму 105762,07 грн., які наявні в матеріалах справи, а саме:
- рахунок №43/67/10/1 від 04.11.2023 р. за жовтень 2023 р. на суму 94274,71 грн. з ПДВ, термін сплати рахунку до 10.11.2023 р.;
- рахунок №43/67/1/1 від 03.02.2024 р. за січень 2024 р. на суму 8158,73 грн. з ПДВ, термін сплати рахунку до 09.02.2024 р.;
- рахунок №43/67/3/1 від 04.04.2024 р. за березень 2024 р. на суму 3328,63 грн. з ПДВ термін сплати рахунку до 11.04.2024 р.
При цьому, як вбачається з рахунку №43/67/10/1 від 04.11.2023 р. при визначенні розміру суми до сплати позивачем враховано переплату у розмірі 6149,81 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2024 позивачем було направлено на адресу відповідача, зокрема, акт звірки, рахунки (3 шт.) та акти (3 шт.), що підтверджується наявним в матеріалах справи описом поштового відправлення №5730301007392 та фіскальним чеком.
Також на підтвердження обсягу спожитої відповідачем електричної енергії подано до суду: 
- фото лічильника №0182153 з показником 105594 кВт*год; 
- скриншот з особистого кабінету споживача, у якому відображено показники лічильника споживача за період з 01.01.2024 по 11.06.2025, станом на 01.01.2024 показники лічильника становлять 100797 кВт*год (абонентський показ), станом на 01.02.2024 показники лічильника становлять 104204 кВт*год (абонентський показ), станом на 01.04.2024 показники лічильника становлять 105594 кВт*год (абонентський показ);
- копію завдання на позапланове зняття показів приладів обліку.
Водночас матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вищевказаної заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії, що обумовило звернення позивача до суду із заявленим позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вже зазначалось вище, оплату за послуги з розподілу електричної енергії відповідач повинен був вносити до 06 числа місяця одним плановим платежем протягом розрахункового періоду у розмірі фактичних значень обсягу розподіленої електричної енергії за відповідний попередній період, на підставі рахунку, тому своєчасне невнесення такої плати відповідачем свідчить про прострочення виконання зобов`язання. 
Відповідно до п.п. 1 п. 5.1.1 ПРРЕЕ оператор системи має право отримувати своєчасно плату за надання послуги з розподілу або передачі електричної енергії та плату за перетікання реактивної електричної енергії відповідно до умов договорів та законодавства України.
Таким чином, підсумовуючи наведене, суд зазначає, що в силу положень ст. 903 Цивільного кодексу України та умов договору №43/67 від 12.10.2018 р. у відповідача виник обов`язок прийняти та оплатити надані позивачем послуги на суму 105672,07 грн.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг в сумі 105672,07 грн., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість на вказану суму перед позивачем.
При цьому слід зазначити, що наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, докази, які б підтверджували факт повної оплати відповідачем за спірним договором або неможливості виконання цього зобов`язання з поважних причин в матеріалах справи відсутні. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Так, суд доходить до висновку про безпідставне невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати за послуги з розподілу електричної енергії. 
Між тим несплатою позивачу у повному обсязі вартості наданих послуг в межах спірного договору відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за цим договором, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, а тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку.
За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Отже цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.
Згідно ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.
Разом з тим у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/2842/20 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та абзацом 6 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019р. по справі №910/16744/17 вказала, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.
Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в заявленій позивачем в прохальній частині позову саме в сумі 105672,07 грн. за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №43/67 від 12.10.2018 р., що цілком відповідає такому способу захисту цивільних прав та інтересів позивача як примусове виконання обов`язку в натурі.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 13 додатку №4 “Порядок розрахунків” У разі несвоєчасної оплати обумовлених цим Додатком платежів, Оператор системи проводить Споживачу нарахування за кожен день прострочення платежів враховуючи день фактичної оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума боргу повинна бути сплачена цим Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Пеня, 3% річних та інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок Оператора системи, який вказується в рахунках, протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.
Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.
Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.
Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем строків сплати рахунків за надані послуги з розподілу електричної енергії, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. 
Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних окремо за кожним рахунком був здійснений позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в сумі 1658,32 грн. 
Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.
Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.
Враховуючи викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань в розмірі 2540,92 грн. та встановлено, що вказані інфляційні нарахування на відповідну суму боргу окремо по кожному рахунку були здійснені позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 2540,92 грн. 
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене вище, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених Акціонерним товариством “Миколаївобленерго” позовних вимог до відповідача про стягнення коштів в загальній сумі 109871,31 грн., що цілком відповідає такому способу захисту цивільних прав та інтересів позивача як примусове виконання обов`язку в натурі.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

1. Позов Акціонерного товариства “Миколаївобленерго” до Снігурівської зразкової автомобільної школи Товариства сприяння оборони України про стягнення заборгованості в загальній сумі 109871,31 грн. задовольнити.
2. СТЯГНУТИ з Снігурівської зразкової автомобільної школи Товариства сприяння оборони України (57300, Миколаївська область, м. Снігурівка, вул. Дмитра Дорошенка, буд. 22; код ЄДРПОУ 02724081) на користь Акціонерного товариства “Миколаївобленерго” (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40; код ЄДРПОУ 23399393) заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії у розмірі 105672/сто п`ять тисяч шістсот сімдесят дві/грн. 07 коп., 3% річних в сумі 1658/одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім/грн. 32 коп., інфляційні втрати в сумі 2540/дві тисячі п`ятсот сорок/грн. 92 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн. 40 коп. 

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 29.05.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та завантаженості судді Ільєвої Л.М., а також у зв`язку з перебуванням судді Ільєвої Л.М. у щорічній відпустці з 04.05.2026 по 08.05.2026 року.

Суддя  Л.М. Ільєва