Справа № 536/2200/25
Провадження №2/524/997/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
10.06.2026 м.Кременчук
Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: 
головуючого - судді Алексашиної Н.С., 
за участю: секретаря судового засідання – Поймай Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що 06.06.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2458016. Згідно договору позики позикодавець надає позичальнику кредит в сумі 6250 грн. Умовами договору позики встановлено, що позика короткострокова, тип процентної ставки - фіксований, мета отримання позики - придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб не пов`язаних з підприємницькою незалежною професійною діяльністю, сума позики – 6250 грн. Позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки. Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.
29.12.2021 року укладено договір №29/12-2021 відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2458016.
10.01.2023 укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2458016.
ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №2458016.
Загальний розмір заборгованості по поверненню позики та сплаті процентів за користування нею за Договором №2458016 від 06.06.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви становить 20707,24 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 5230,01 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15477,23 грн.
Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №2458016 у розмірі 20707,24 грн., сплачений судовий збір – 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу – 13000 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, про розгляд справи повідомлена за зареєстрованим місцем проживання, судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. (Пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, Постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17)
Отже, відповідачка вважається такою, що про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач у позовній заяві не заперечував проти заочного розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.
Стаття 1046 ЦК України встановлює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Судом встановлено, що 06 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) з використанням одноразового ідентифікатора уклали договір позики №2458016. Згідно умов договору позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суми позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. /а.с.32-35/
Відповідно п.2.2 договору позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України – гривні. 
Згідно п.2.3.3, 2.3.4 договору сума позики становить 6250 грн., строк позики - до 06 липня 2021 року (30 днів). Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. 
Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «d66033», що підтверджується позначками у самому договорі.
В подальшому, ТОВ «МАНІФОЮ» та позичальник ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №1 до договору позики №2458016 про продовження строку позики на 30 днів - до 07 серпня 2021 року. Залишок заборгованості за позикою становив 5230 грн. /а.с.69, 70/
11.08.2021 року ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №2 до договору позики №2458016 від 06.06.2021 року, відповідно до умов якої продовжили строк позики на 30 днів, до 10 вересня 2021 року. Залишок заборгованості за позикою становив 5230 грн. /а.с.71, 72/
Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20.
Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідачка порушила умови укладеного договору позики, покладені на неї обов`язки щодо своєчасного погашення позики, сплати процентів, належним чином не виконувала.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №2458016 від 06.06.2021 року утворилась заборгованість в сумі 20707,24 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 5230,01 грн., заборгованість за відсотками - 9341,32 грн., заборгованість за простроченими відсотками – 6135,91 грн. /а.с.121-128/
В подальшому, ТОВ «МАНІФОЮ» уклало договір факторингу №29-12/2021 від 29.12.2021 з ТОВ «Вердикт Капітал», згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі боржників, в тому числі до ОСОБА_1 (номер у реєстрі - 2515) за договором позики №2458016 від 06.06.2021 з загальною сумою заборгованості 17696,33 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору з доданим реєстром боржників та платіжним дорученням. /а.с.36-44, 45, 46, 47, 48-51, 52/
Згідно розрахунку заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №2458016 станом на 10.01.2023 року становить 20707,24 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту 5230,01 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 12 466, 32 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 3010,91 грн. /а.с.80/
Крім того, ТОВ «Вердикт Капітал» уклало договір факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 з ТОВ «Коллект Центр», згідно з умовами якого останнє отримало права вимоги, зазначені у реєстрі боржників. /а.с.7-17/
04.02.2025 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали додаткову угоду №10 до вказаного договору факторингу, якою внесені зміни до реєстру боржників. /а.с.18-31/
В результаті ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 (номер у реєстрі - 9926) за договором позики №2458016 від 06.06.2021 з загальною сумою заборгованості 20707,20 грн. 
Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» на законних підставах набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Втім, заборгованість залишається непогашеною.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно розрахунку заборгованості нарахування процентів за користування позикою здійснено й після закінчення строку користування позикою з урахуванням продовження строку (тобто після 10 вересня 2021 року). Фактично позикодавець, а в подальшому й фактор ТОВ «Вердикт Капітал» продовжували нараховувати заборгованість до 23.02.2022 року.
Втім, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок наведено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі №175/4753/15-ц.
З огляду на наведене, суд вважає, що стягненню з позичальника підлягає непогашена заборгованість в сумі 13844,10 грн., яка утворилася в період обумовленого сторонами строку кредиту з 06.06.2021 року до 10.09.2021 року.
В задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих процентів за період з 22.09.2021 року до 21.01.2024 року слід відмовити.
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заборгованість за договором позики залишається непогашеною, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково (в межах строку дії позики).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково, в сумі 13844,10 грн., що складає 66,85% від суми позову, у відповідному відсотковому значенні підлягає стягнення судового збору з відповідачки на користь позивача, а саме, в розмірі 1619,37 грн. (з розрахунку: 2422,40 грн. х 66,85%/100%=1619,37 грн.)
Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі 13000 грн., суд виходить з наступного.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 01 липня 2024 року, укладений з АО «Лігал Ассістанс», прайс-лист за видами послуг, заявку на надання юридичної допомоги №119, витяг з Акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року /а.с.62-65, 66, 67, 68/
З акту про надання юридичної допомоги убачається, що вартість складання позовної заяви за 3 години складає 9000 грн., вартість усної консультації за 2 години – 4000 грн.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Враховуючи наведене, виходячи з принципів пропорційності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер. Про вказане, зокрема, свідчить зміст договору про надання правничої допомоги АО «Лігал Ассістанс», який не має конкретно визначеного предмета і стосується необмеженого обсягу послуг. Враховуючи характер діяльності ТОВ «Коллект Центр», яка стосується надання фінансових послуг та грошового посередництва, позовна заява до ОСОБА_1 не є унікальною за своєю суттю. За таких обставин суд доходить висновку про непропорційність та нерозумність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «Коллект Центр», з 13000 грн. до 3000 грн.
Керуючись ст.ст.4-13, 141, 174-181, 209-250, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково. 
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість в сумі 13844 гривні 10 копійок за договором позики №2458016 від 06.06.2021 року.
В задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих процентів за період з 22.09.2021 року до 21.01.2024 року – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 1619 гривень 37 копійок судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 3000 гривень витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», місцезнаходження - місто Київ, вул.Мечнікова, 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926;
відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Алексашина Н.С.