Справа № 127/5993/26
Провадження 2/127/1686/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року 

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.
розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/5993/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 24.02.2026 року і мотивований тим, що 09.08.2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 551597-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Бізнес позика» про укладення договору про надання кредиту № 551597-КС-001 від 09.08.2025 року на умовах, визначених офертою. 
Позивач направив відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2162 на номер тел. НОМЕР_1 , зазначений відповідачем в анкеті в особистому кабінеті, який боржником було введено/відправлено.
Сторони погодили, що кредитні кошти – 50 000 грн. надані на засадах строковості, поворотності, платності.
Процентна ставка – фіксована, - 1% за кожен день користування кредитом.
Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів; сторони погодили графік платежів.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 551597-КС-001 від 09.08.2025 року виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 ?? ????7095, що зазначена ним при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.
Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 551597-КС-001 від 09.08.2025 року не виконав, тому станом на 15.02.2026 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 169 500 грн.
Дана сума складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту – 50 000 грн., суми прострочених платежів по процентах – 84 500 грн., суми заборгованості по відсоткам згідно ст. 625 ЦК України – 25 000 грн., суми прострочених платежів за комісією – 10 000 грн.
На підставі ст.ст. 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Бізнес позика» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 551597-КС-001 від 09.08.2025 року в загальній сумі 169 500 грн. та судовий збір – 2 662,40 грн.
Представник позивача – Мишевська Н.М. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. 
Судом встановлено, що 09.08.2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 551597-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Бізнес позика» про укладення договору про надання кредиту № 551597-КС-001 від 09.08.2025 року на умовах, визначених офертою. 
Позивач направив відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2162 на номер тел. НОМЕР_1 , зазначений відповідачем в анкеті в особистому кабінеті, який боржником було введено/відправлено.
Сторони погодили, що кредитні кошти – 50 000 грн. надані на засадах строковості, поворотності, платності.
Процентна ставка – фіксована, - 1% за кожен день користування кредитом.
Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Комісія за видачу кредиту – 10 000 грн. нарахована згідно п.2.5 одноразово, її розмір залишається незмінним протягом дії договору.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 551597-КС-001 від 09.08.2025 року виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 ?? ????7095, що зазначена ним при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.
Крім іншого, сторонами, з урахуванням, що позичальник буде дотримуватись умов договору, погоджено графік платежів, згідно з яким повернення кредиту, відсотків, комісії за надання кредиту розділений на 12 платежів, останній платіж – 24.01.2026 року. На суму кредиту – 50 000 грн., проценти за користування кредитом складають 62 862, 02 грн, комісія – 10 000 грн., загалом – 122 862, 02 грн.
Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 551597-КС-001 від 09.08.2025 року не виконав, тому станом на 15.02.2026 року утворилась заборгованість що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію». 
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує у вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Таким чином, судом було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення з ОСОБА_1 кредитного договору № 551597 від 09.08.2025 року та отримання позичальником кредитних коштів в загальній сумі 50 000 грн. 
В зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 09.08.2025 року, права позивача порушені і підлягають захисту. 
Так, останній платіж за договором згідно графіка платежів згідно умов, обраних клієнтом, мав бути здійснений відповідачем 24.01.2026 року, однак, відповідач у повному обсязі не сплатив кредитну заборгованість, проценти та комісію за кредитом.
Відповідно до наданих позивачем розрахунків, які відповідач не оспорив, заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 551597-КС-001 від 09.08.2025 року станом на 15.02.2026 року становить 169 500 грн.
Дана сума складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту – 50 000 грн., суми прострочених платежів по процентах – 84 500 грн., суми заборгованості по відсоткам згідно ст. 625 ЦК України – 25 000 грн., суми прострочених платежів за комісією – 10 000 грн.
Станом на день розгляду справи заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 144 500 грн., що складається з тіла кредиту, процентів і комісії (50 000 грн. + 84 500 грн. + 10 000 грн.).
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією – 10 000 грн., суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. 
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»  загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включається, зокрема, комісія кредитодавця, пов`язана з наданням кредиту.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. 
Комісія в загальній сумі 10 000 грн., що пов`язана з наданням кредиту, була погоджена із ОСОБА_1 при укладенні договору від 09.08.2025 року (п.2.5), вона нарахована кредитором та облікована в день видачі кредиту, вказана у кредитному договорі, паспорті споживчого кредиту тощо, тому не сплачена сума комісії – 10 000 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». 
Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України в сумі 25 000 грн., оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Сплата судового збору (з застосуванням коеф. 0, 8) – 2 662, 40 грн. підтверджена платіжною інструкцією від 18.02.2026 року.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (85, 25 %) в сумі 2 269, 70 грн. 
Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (ЄДРПОУ 41084239, інд. 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф. 411) заборгованість за кредитним договором № 551597-КС-001 від 09.08.2025 року в розмірі 144 500 (сто сорок чотири тисячі п`ятсот) грн. та судові витрати – судовий збір в сумі 2 269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн. 70 коп. 
В решті позову – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складене 19 травня 2026 року.

Суддя: