Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.05.2026  	Справа №183/12424/25 Провадження №2/607/3653/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., 
за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., відповідача - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , просить стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором №4380513 від 27.06.2021 у розмірі 19785.86 грн.
Позов мотивовано тим, що ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 27.06.2021 в електронній формі уклали кредитний договір №4380513.
ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача кошти, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
04.02.2022 було укладено договір № 04-02-02/2022 відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4380513. 
Також, 10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4380513. 
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 4380513.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності.
Відповідачка в судовому засіданні зазначила, що розмір заборгованості та витрат на правову допомогу є занадто великий. 

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.
ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 27.06.2021 в електронній формі уклали договір №4380513 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 6000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути Позику та сплатити проценти за користування Позикою (п.1.1).
Позика видається строком на 30 днів, за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до умов кредитного договору.
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту, яка є додатком до договору, проценти за весь період кредитування становлять 18 гривень, які відповідач разом із тілом кредиту повинен був повернути до 27.07.2021. Якщо Споживачем не будуть виконані умови Договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в Графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, в зв`язку з чим будуть мати наступні значення: Сума платежу за розрахунковий період складе - 9 420,00 грн. Проценти за користування кредитом складуть - 3420,00 грн. Реальна річна процентна ставка складе - 24079,41 % річних; Загальна вартість кредиту складе - 9420,00 грн
Договір підписано електронним цифровим підписом - одноразовим ідентифікатором M848310, 27.06.2021 16:11:01.
Позивачем також надано паспорт споживчого кредиту, у якому дублюються умови кредитного договору.
Як видно з інформації ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 06.02.2025 вих. № 7/7340 та ТОВ «Авентус Україна» первісним кредитором 27.06.2021 16:11 надіслало платіж на суму 6000 грн на карту НОМЕР_1 . 
Згідно розрахунку позивача, станом на дату відступлення вимоги заборгованість за договором №4380513 становить: сума основного боргу - 6000,00 грн, сума боргу за процентами - 13680 грн, інфляційні збитки - 96 грн, нараховані 3% річних - 9.86 грн.
Відповідно до договору від 04.02.2022 № 04-02-02/2022 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. 
Право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі Реєстру Боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до Боржників (п. 6.1.4).
Відповідно до актів приймання-передавання реєстру боржників від 04.02.2022, реєстру боржників від 04.02.2022, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги, серед іншого, за кредитним договором №4380513 до ОСОБА_1 .
На підтвердження виплати фінансування за договором відступлення 04.02.2022 надано платіжне доручення, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «Авентус Україна» фінансування.
Також, відповідно до договору від 10.03.2023 № 10-03/2023/01 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4380513. 
Право вимоги вважається відступленим (переданим) первісним кредитором та набутим (прийнятим) новим кредитором в день належного підписання Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (п. 5.2).
Відповідно до актів приймання-передавання реєстру боржників від 10.03.2023, реєстру боржників від 10.03.2023, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги серед іншого, за кредитним договором №4380513 до ОСОБА_1 .
На підтвердження виплати фінансування за договором факторингу надано акт зарахування зустрічних вимог.
Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 27.06.2021 в електронній формі уклали договір №4380513, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 6000 гривень, строком на 30 днів.
Факт видачі кредиту підтверджується інформацією ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» та ТОВ «Авентус Україна», які досліджені судом.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Встановлено, щодо до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором від 27.06.2021 №4380513 на підставі договорів від 04.02.2022 №04-02-02/2022 та від 10.03.2023 №10-03/2023/01, що підтверджується змістом договорів, реєстрами прав вимог, які досліджені судом.
Визначаючи розмір заборгованості за відсотками та тілом кредиту, суд виходить із такого.
Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28). 
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
У пункті 1.4 договору встановлено, що кредит надається на 30 днів від дати отримання кредиту з 27.06.2021.
Разом із тим, як видно із відомості картки обліку договору (розрахунку заборгованості), позивач нараховував відсотки і після погодженого строку кредитування з 26.07.2021.
Позивач стверджує, що у зв`язку із тим, що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, кредитний договір пролонговувався на підставі 4.3.1 договору.
Суд не погоджується із такими доводами.
Так, дійсно, пунктом 4.3 договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (4.3.1). 
Разом із тим, суд вважає, що цей пункт договору не свідчить про продовження строку кредитування та можливість нарахування відсотків.
Вказаний пункт не передбачає вчинення відповідачем активних дій для пролонгації договору, а відповідач визначив, що сам факт прострочення виконання зобов`язання є такими діями та відкладальною обставиною в розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору).
Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні. Як уже зазначалося вище, поведінка не може бути одночасно неправомірною так і правомірною.
Тому, добросовісний кредитор укладаючи договори зі споживачем розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту.
У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачував комісії, визначені п. 4.2 Договору, матеріали справи не містять.
Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника (п. 4.3.1 договору) за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений п. 1.4 договору строк, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.
За таких обставин, суд доходить висновку, що неповернення позичальником кредитних коштів у визначений п. 1.4 договору строк, за відсутності активних дій відповідача, визначених п. 4.2 договору, є неправомірною поведінкою, а саме неповерненням кредиту у визначений договором строк, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу 30-денного періоду кредитування проценти, визначені за користування кредитними коштами у розмірі встановленому договором.
Тому, нарахування відсотків поза межами строку кредитування, у тому числі і автопролонгації на підставі п.4.3.1 договору є неправомірним.
Тому, суд вважає, що підтвердженим розміром відсотків буде 3420 гривень, які встановлені кредитним договором.
Крім цього, із вказаної суми слід відняти 12,60 грн сплачених відповідачкою 17.07.2021, а отже, заборгованість за відсотками буде становити 3407,40 грн.
Крім того, позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 25,47 грн та інфляційні втрати у розмірі 160 грн за прострочення тіла кредиту у розмірі 6000 грн за період з 04.02.2022 по 23.02.2022.
Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
Суд приймає розрахунок позивача, як такі що проведені у відповідності до вимог закону, а тому, позов в цій частині підлягає до задоволення.
Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, серед іншого, сплата неустойки.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18).
Оскільки позивачем не спростовано розмір заборгованості основного боргу - 6000,00 грн, сума боргу за процентами - 3407,40 грн, їх слід стягнути із відповідача в користь позивача.
Крім того, зважаючи на вище викладене, у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання відповідачем підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 9,86 грн та інфляційні втрати у розмірі 96 грн.
Всього слід стягнути 9513.26 (6000+3407,40+9,86+96) грн.
Тому, позов слід задовольнити частково.
Позивачем понесені судові витрати у розмірі 2422,22 грн зі сплати судового збору.
Крім того, позивач просить відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі у розмірі 9000 грн на правову допомогу, що підтверджуються договором про надання правової допомоги із АО «Лігал ассістенс» від 01.07.2024, заявкою про надання правової допомоги та витягом із акту про надання правової допомоги на суму 9000 гривень.
Відповідачка в судовому засіданні просила зменшити витрати на правову допомогу.
Згідно додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. (відповідна правова позиція викладена у Постановах ВС від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19 та від 28.04.2021 у справі № 910/12591/18).
Суд дійшов висновку, що розмір заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу є неспівмірним з складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. 
При цьому, суд виходить з того, що розглянута судом справа не має значної складності, є типовою, розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, який подав до суду відповідну заяву.
Очевидно, що перелічені в заяві та акті про надання юридичної допомоги не вимагали від адвоката витрат часу у зазначеному ним обсязі, зокрема, надання усної консультації - 2 години, вказані послуги охоплюються послугою складання позовної заяви. 
Заявлена до відшкодування сума та витрачений час на складання позовної заяви 3 годин очевидно не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності.
На підставі наведеного, суд доходить висновку що необхідними і розумними витратами на правову допомогу є витрати на суму 5000 грн.
Разом понесено судових витрат у розмірі 7422,40 (2422,22 +5000) грн.
Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, а саме 9513.26 з 19785.86 грн, що становить 48,08 %, в силу статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 3568,69 (48,16 % від 7422,40) грн судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам.
На підставі наведеного, керуючись статтями 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 280, 281, 282, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 9513 гривень 26 копійок заборгованості за Кредитним договором №4380513 від 27.06.2021 та 3568 гривень 69 копійок судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, Код ЄДРПОУ: 44276926, Тел. +38(044) 374-01-51, E-mail: info@collect-center.com.ua.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , засоби зв`язку: НОМЕР_3 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 

Головуючий суддя    	В. М. Позняк