1	Справа № 331/1742/26  2/335/2331/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Доновської А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулося до Олександрівського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.
27.10.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №393834442 на суму 27 000,00 грн.
Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
Умовами договору сторони погодили усі істотні умови в тому числі щодо розміру кредиту, строк та умови користування коштами, сплати відсотків, розмір і тип процентної ставки. 
Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу кредит у загальній сумі 27 000,00 грн. шляхом перерахування вказаної суми кредиту на рахунок відповідача через банк провайдер.
28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу №28/1118-01 у подальшому до якого укладались додаткові угоди, у тому числі, щодо продовження дії Договору факторингу 1.
Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги №265 від 02.01.2024, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
31.07.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №31/0724-01.
ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги №2 від 31.07.2024 до Договору факторингу, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено Договір факторингу №15/07/25-Е відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Відповідно до реєстру боржників №б/н від 15.07.2025 за Договором факторингу від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 122 728,40 грн.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, наданий йому кредит не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом.
Згідно розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на день подачі позовної заяви становить 122 728,40 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 27 000,00 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 95 728,00 грн. 
Відповідач жодного платежу на рахунок позивача на погашення заборгованості не здійснив.
З урахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеним договором у загальному розмірі 122 728,40 грн. та судові витрати, пов`язані із розглядом справи.
Одночасно з позовною заявою представником позивача подано клопотання про витребування доказів судом.
Ухвалою Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 09.03.2026 цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя.
30.03.2026 вищевказана цивільна справа надійшла до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя та згідно протоколу автоматизованого розподілу справу передана в провадження судді Алєксєєнка А.Б. 
Ухвалою суду від 31.03.2026 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.
Також ухвалою суду від 31 березня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від АТ «А-БАНК».
16 квітня 2026 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кірюшина А.А. надійшов відзив на позовну заяву у якому останній у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. З узагальнених заперечень викладених у відзиві на позовну заяву слідує, що стороною відповідача наголошується на відсутність належних доказів укладання відповідачем кредитного договору із первісним кредитором, при цьому відповідач категорично заперечує факт реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання наданого позивачем примірника електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора. Крім цього, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт відступлення права вимоги за кредитним договором з урахуванням того, що кредитний договір між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 був укладений 27.10.2023 в той час як договір факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на який посилається позивач як на одну з підстав переходу до нього права вимоги до відповідача був укладений 28.11.2018, тобто до того як виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Також вважає, що оскільки умовами договору передбачено кінцеву дату повернення кредиту 26.11.2028, відтак в даному випадку кредитодавець у відповідності до вимог Закону України «Про споживче кредитування» був зобов`язаний письмово повідомити споживача про дострокове розірвання договору та заявити вимогу щодо сплати суми заборгованості. проте матеріали справи будь-яких повідомлень про розірвання договору, а також вимог про сплату суми заборгованості не місять. Крім цього, вважає розмір нарахованих позивачем відсотки за користування кредитом явно завищеним та таким, що не відповідає засадам справедливості, розумності та добросовісності та неспіввісними із розміром тіла кредиту. Вважає, що у разі якщо суд визнає доведеними факти укладення кредитного договору та набуття позивачем права вимоги за кредитним договором та той факт, що відповідач допустив неналежне виконання умов договору виходячи із засад розумності та справедливості з розмір відсотків за користування кредитними коштами має становити 2 985,18 грн. Заперечуючи щодо заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу вважає суму витрат професійну правничу допомогу значно завищеною та такою, що не відповідає складності справи.
Також, 16.04.2026 представником відповідача подано до суду клопотання про витребування доказів мотивоване тим, що позивачем на обґрунтування позовних вимог подано до суду низьку письмових та електронних доказів, які є лише електронними копіями документів достовірність яких неможливо встановити без дослідження оригіналів доказів. Зважаючи на викладені обставини відповідачем обґрунтовано ставиться під сумнів відповідність поданих електронних копій їх оригіналам. У зв`язку із чим відповідачем ставиться питання про витребування у позивача для дослідження у судовому засіданні оригіналу кредитного договору №393834442 від 27.10.2023.
Крім цього, враховуючи те, що позивачем стверджується, що кредитний договір було укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що категорично заперечується відповідачем вважає за необхідне у відповідності до ч.4 ст.81 ЦПК України зобов`язати позивача надати суду можливість: візуального огляду веб-сторінок, на яких розміщено електронний документ Кредитний договір від 27.10.2023 № 393834442, та його електронний підпис; візуального огляду файлу, в якому зберігається електронний документ Кредитний договір від 27.10.2023 № 393834442, а також акаунту Відповідача справи на сервісі електронної пошти, який підтверджує, що Відповідачу засобами електронної пошти надсилався саме цей файл і саме з цього акаунту первісного кредитора; (в) візуального огляду інформаційно-комунікаційної системи, власником якої створено електронний документ – Кредитний договір від 27.10.2023 № 393834442 та можливість авторизуватися в цій системі для її користувачів, а також отримати від власника системи відповідний електронний документ за допомогою технічних засобів цієї системи.
17 квітня 2026 року від АТ «Акцент-Банк» на адресу суду на виконання ухвали суду від 31 березня 2026 року надано витребувану судом інформацію.
22 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь представника ТОВ «ЕЙС» Сахарової О.І. на відзив відповідача у якому останінй вважає заперечення сторони відповідача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляну на наступне.
Електронний договір між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, алгоритм укладення договору передбачає можливість клієнта самостійно обрати суму кредиту, ознайомитись з умовами договору перед його підписанням. Відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник договору, що свідчить про неможливість зміни умов договору після його підписання сторонами. Таким чином, вважає, що позивачем надано беззаперечні докази укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, останнім в свою чергу жодних доказів протилежного не наданою.
Щодо нарахування відсотків представник позивача зауважив, що підписанням кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитними коштами позичальником сплачуються відсотки, перший вид – це проценти за правомірне користування кредитом, нараховані в межах строку дії кредитного договору, нарахування яких врегульовано ч.1 ст.1048 ЦК України, другий вид – це проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами, що виникають у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання і підлягають стягненню на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором в межах строку його дії так і після спливу строку кредитування. При цьому, відповідач добровільно погодився на укладання договору, у передбачений договором 14 денний строк від кредиту не відмовився, що свідчить про усвідомлене прийняття ним умов кредитування. 
Вказує, що у зв`язку із невиконанням обов`язків зі сплати основної суми боргу та процентів, що є істотним порушенням умов договору, позивач цілком правомірно звернувся до суду з позовом про примусове стягнення боргу, що відповідає як умовам договору так і нормам цивільного законодавства України. При цьому умовами кредитного договору не передбачено обов`язкового вжиття заходів досудового врегулювання спору, отже їх не проведення не позбавляє можливості позивача звернутися до суду.
Також представник позивача вважає безпідставними доводи сторони відповідача щодо відсутності доказів переходу права вимоги за кредитним договором до позивача враховуючи те, що останнім долучено до позовної заяви усі наявні докази, якими беззаперечно підтверджується факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором.
Вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу також підтверджені належними доказами. З огляду на викладене просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Також 22.04.2026 до суду надійшли заперечення представника позивача на клопотання відповідача про витребування доказів з підстав його необґрунтованості.
22.04.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Кірюшиним А.А. подані до суду додаткові пояснення у справі у яких він зауважує, що матеріали справи не містять належного підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» враховуючи те, що згідно наданої А-Банк інформації на виконання ухвали суду від 31.03.2026 року зазначено інших рахунок ніж вказаний у платіжному дорученні про перерахування коштів.
Також 22.04.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Кірюшиним А.А. подано клопотання про витребування доказів.
27 квітня 2026 року представником позивача ТОВ «ЕЙС» Сахаровою О.І. подано до суду додаткові пояснення у справі та заперечення на клопотання представника відповідача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року клопотання представника відповідача про витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
30 квітня 2026 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення у справі. 
04 травня 2026 року представником відповідача через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення у справі. 
22 травня 2026 року АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 28 квітня 2026 року надано витребувану судом інформацію.
25 травня 2026 року представником відповідача через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення у справі. 
27 травня 2026 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення у справі. 
Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд провести розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кірюшин А.А., про день час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку, проте до суду не прибули, разом з цим у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд провести розгляд справи за відсутності відповідача, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 27.10.2023 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 у формі електронного документа укладено договір кредитної лінії №393834442, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 27 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності.
Підписанням договору сторони погодили, строк дисконтного періоду користування кредитом, який становить 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу (п.3.1 Договору).
Відповідно до п.5.1 Договору кожен окремий Транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитного переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної карки 4323-35ХХ-ХХХХ-2632, що відбувається не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового траншу за Договором. 
За умовами договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти (п. 8.1 Договору).
Згідно з п.8.3 Договору протягом Дисконтного періоду кредитування позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом визначаються наступним чином:
За період від дати видачі кредиту до 26.11.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 3,65 % річних, що на день укладення Договору становить 0,01 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним, у разі продовження дисконтного періоду з наступного дня після 26.11.2023 проценти нараховуються за ставкою 383,25 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,05 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.8.3.1, 8.3.2 Договору).
Згідно п.8.4 Договору після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожен день користування ним. 
Також сторони погодили, що рекомендована дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду – 26.11.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником (п.7.1 Договору).
Відповідно до п.7.2 Договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 
п.7.2.1 закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п.11.1 Договору;
п.7.2.2 дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2 або п.9.1.1.7 Договору.
Згідно п.7.3 Договору кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 26.11.2028 року.
Відповідач підписав кредитний договір 27.10.2023 електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора HMGP.
Також підписанням Паспорта споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 393834442 від 27.10.2023 відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування.
Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ст.ст.626,628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Таким чином враховуючи наведені норми матеріального права суд доходить до висновку, що між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії в якому сторони погоди усі істотні умови щодо суми кредиту, порядку сплати та розміру процентів, кінцевої дати повернення кредитних коштів.
В свою чергу суд відхиляє заперечення відповідача щодо факту укладення вказаного кредитного договору та укладення договору саме у такій редакції з огляду на наступне.
Так, до позовної заяви надано Порядок дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торгівельною маркою «Moneyveo», затверджений наказом директора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» №20_11/2021 з аналізу яких слідує, що укладенню сторонами договору в електронній формі передує подання позичальником відповідної заявки на отримання кредиту, зокрема із зазначенням суми кредиту та персональних даних. Після подання відповідної заявки позичальник проходить процедуру реєстрації, після реєстрації позичальником подається заявка на кредит у якій позичальником вказуються реквізити платіжного засобу на яку бажає отримати кредит, яка в свою чергу перевіряється банком. Після чого проводиться належна перевірка верифікація клієнта, через BankID НБУ, BankID, мобільний застосунок дія або БКІ. Після погодження заявки на кредит позичальник запрошується для переходу на сторінку для ознайомлення з офертою, яка містить в собі істотні умови договору. 
Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, товариством генерується та відправляється на номер телефону вказаний позичальником в заявці на кредит, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується позичальником для підписання. Після підписання договору, на електронну адресу позичальника відправляється копія електронного договору.
З матеріалів справи убачається, що заявка на отримання грошових коштів в кредит подана ОСОБА_1 27.10.2023 містить суму кредитування, паспортні дані позичальника, номер платіжної картки.
Договір кредитної лінії підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 27.10.2023, будь-яких суперечностей в укладенні договору судом не встановлено. В свою чергу факт укладення договору стороною відповідача належними доказами не спростований.
Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що згідно платіжного доручення №b25d423-8d59-4f7e-bbca-9b6de41c3866 від 27.10.2023 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виконало свої зобов`язання за договором та перерахувало на платіжну карту відповідача №4323-35ХХ-ХХХХ-2632 грошові кошти в сумі 27 000, грн. 
З приводу заперечень представника відповідача щодо відсутності повних та достатніх даних, що свідчать про факт зарахування коштів на платіжну картку відповідача саме від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» і саме як кредиту слід зазначити, згідно платіжного доручення №b25d423-8d59-4f7e-bbca-9b6de41c3866 від 27.10.2023 первинний кредитор ініціював платіжну операцію шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача (Боржника). 
В свою чергу згідно інформації наданої АТ «А-БАНК» на виконання ухвали суду від 31.03.2026 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок та емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ). Відповідно виписку по зазначеному рахунку за період з 27.10.2023 по 01.11.2023 підтверджується зарахування грошових коштів у розмірі 27 000,00 грн. 
Разом з цим відповідач як власник карткового рахунку не був позбавлений права можливості надати виписку з рахунку на спростування факту зарахування грошових коштів. 
Як убачається з матеріалів справи відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином не виконав у зв`язку із чим згідно розрахунку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» заборгованість відповідача за договором кредитної лінії №393834442 від 27.10.2023 станом на 01.01.2024 року становила 56 851,20 грн., яка складається заборгованості за основним боргом у розмірі 27 000,00 грн., заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам у розмірі 29 851,20 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміні кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 строком дії до 28.11.2019.
28.11.2019 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19, якою строк договору факторингу продовжено до 31.12.2020.
31.12.2020 укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. У даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, однак його дата укладання залишена 28.11.2018.
31.12.2021 укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу, яка продовжила строк його дії до 31.12.2022.
31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023, при цьому умови договору залишились без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020.
31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024.
Згідно з п. 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у додатку.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №265 від 02.01.2024 року від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача.
31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №31/0724-01.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024 до Договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 122 728,40 грн.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 15/07/25-Е.
Відповідно до реєстру боржників із актом прийому-передачі цього реєсту від 15.07.2025 до Договору факторингу № 15/07/25-Е від 15.07.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 122 728,40 грн.
З огляду на зазначене, суд доходить до висновку, що матеріалами справи відтверджено, що за умовами згаданих договорів факторингу ТОВ «ФК «ЕЙС» є новим кредитором у зобов`язаннях за кредитним договором, який укладено з відповідачем.
З огляду на заперечення відповідача щодо укладення договору факторингу до виникнення права вимоги за зобов`язанням, суд зазначає, що між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 було укладено низку додаткових угод, щодо продовження строку дії договору факторингу. При цьому за умовами згаданих договорів факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ним відповідного Реєстру прав вимог.
Крім того, всупереч доводів відповідача, до матеріалів справи надано підписані сторонами угод реєстри боржників.
Щодо відсутності платіжних документів на підтвердження сплати ціни договору № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс», суд зазначає, що ст.1077 ЦК України не містить імперативної вказівки на те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу. Більш того, досліджені умови договорів факторингу свідчать про те, що передача таких платіжних документів між Фактором і Клієнтом не передбачена (на відміну від Кредитних договорів з додатками), що обумовлює неможливість подання позивачем (який не є стороною договору факторингу № 28/1118-01) такого платіжного документу.
Таким чином, позивач є новим кредитором у зобов`язаннях за кредитним договором, який укладено з відповідачем.
При цьому, доказів на спростування правомірності договорів факторингу матеріали справи не містять. Належних і достатніх доказів того, що вказані договори факторингу визнані недійсними в судовому порядку, відповідачем надано не було.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Приписами ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що відповідачем за договором кредитної лінії №393834442 від 27.10.2023 отримано кошти в сумі 27 000,00 грн., які останнім не повернуті, а тому заборгованість за цим договором підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЕЙС» яке набуло права стягнення.
Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №393834442 від 27.10.2023 заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.12.2025 становить 122 728,40 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27 000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 95 728,40 грн.
Відповідач проти стягнення заборгованості у вищевказаному розмірі заперечує посилаючись на те, що по-перше у разі дострокового стягнення заборгованості кредитодавець був зобов`язаний вжити заходи досудового врегулювання спору, проте відповідної вимоги про погашення заборгованості відповідачем не отримувалось. Крім цього, вважає заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості по відсоткам таким, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. 
Підписання договору сторони погодили, що Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором (п.3.1 Договору).
Згідно з пунктом 7.2.Договору, в обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; 7.2.2. дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору. 
Пунктом 7.4.2. передбачено, що після закінчення Дисконтного періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти щоденно. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 26.11.2028. (пункт 7.3.). Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. (пункт 11.1).
Відповідно до п.10.3.3 Договору заходи досудового врегулювання спорів не є обов`язковими перед поданням позову до суду, а їх непроведення не позбавляє Кредитодавця права звернутися до суду.
За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.
Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, встановлено «Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову. 
Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту. 
За встановлених обставин, враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, має прострочену заборгованість зі сплати основної суми кредиту та процентів, що є істотним порушенням умов договору позивач правомірно звернувся до суду з позовом про примусове стягнення боргу, що відповідає як умовам договору, так і нормам цивільного законодавства України. 
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як вже зазначалось судом підписання кредитного договору сторони погодили, що , строк дисконтного періоду користування кредитом становить 30 днів від дати отримання позичальником кредитних коштів.
Згідно з п.8.3 Договору протягом Дисконтного періоду кредитування позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом визначаються наступним чином:
За період від дати видачі кредиту до 26.11.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 3,65 % річних, що на день укладення Договору становить 0,01 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним, у разі продовження дисконтного періоду з наступного дня після 26.11.2023 проценти нараховуються за ставкою 383,25 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,05 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.8.3.1, 8.3.2 Договору).
Згідно п.8.4 Договору після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожен день користування ним. 
Аналізуючи долучені до матеріалів справи розрахунки заборгованості судом встановлено, що нарахування відсотків за кредитним договором відбувалось наступним чином з 27.10.2023 по 26.11.2023 за ставкою 0,01% в день (27000,00 грн. х0,01%= 2,70 грн. в день) на суму 81,00 грн., за період з 01.12.2023 по 02.01.2024 за ставкою 2,98% в день (27 000,00 грн х 2,98% = 804,60 грн) на суму 26 551,60.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон плюс» за період з 02.01.2024 по 31.07.2024 відсотки за користування кредитом нараховані за ставкою 2,98% в день на суму 95 828,40 грн. з яких відповідачем було сплачено 100,00 грн.
Згідно долученої до матеріалів справи виписки з особового рахунку за кредитним договором №393834442 від 27.10.2023 вбачається, що ТОВ «ЕЙС» після відступлення права вимоги нарахування заборгованості не здійснювалось. 
Суд перевірив надані позивачем розрахунки та встановив, що вони проведені з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру відсотків, визначених в кредитному договорі, та дійшов висновку, що заборгованість відповідача за договором від 27.10.2023 №393834442 становить 122 728,40 грн, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 27 000,00 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 95 728,40 грн.
Щодо посилань представника відповідача на невідповідність умов договору в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами засадам справедливості, розумності, добросовесності, суд виходить з наступного.
Статтею 6ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Судом встановлено, що під час укладення спірного кредитного договору відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо процентної ставки за кредитом, її типу (фіксована), порядку її обчислення та сплати процентів, реальної річної процентної ставки, та погодив такі умови, підписавши договір шляхом проставляння електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За своєю правовою природою проценти за кредитом входять до складу кредитного зобов`язання та обов`язок позичальника сплатити проценти за надані йому грошові кошти (кредит) є істотною умовою кредитного договору відповідно до вимог Цивільного кодексу України та вимог статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У цивільному законодавстві діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Таким чином, підписанням кредитного договору сторонами було погоджено усі істотні умови договору, відповідач підписанням договору посвідчив свою обізнаність та згоду з умовами договору, у встановленому порядку кредитний договір або окремі його положення не визнавалися не чинними, відтак його умови є обов`язковими до виконання. 
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Повно та всебічно оцінивши усі докази, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, позивачем надано належні докази переходу прав вимоги за кредитним договором №393834442 від 27.10.2023 в свою чергу відповідач доказів належного виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів суду не надано у зв`язку із чим суд доходить висновку про задоволення позовним вимог у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Так, представник позивача просить стягнути витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, у розмірі 7 000,00 грн.
Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду копію договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 №20/08/25-01, укладеного між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «ФК «Ейс», копію додаткової угоди від 01.09.2025 № 25771051564 до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 № 20/08/25-01, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025, відповідного до якого Адвокатське бюро «Соломко та партнери» надало клієнту ТОВ «ФК «Ейс» такі послуги: складання позовної заяви до ОСОБА_1 вартістю 5 000,00 грн., вивчення матеріалів справи – 1 000,00 грн., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №393834442 від 27.10.2023 вартістю 500,00 грн., підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №393834442 від 27.10.2023 вартістю 500,00 грн., всього на суму 7 000,00 грн.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четвертастатті 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вважав заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Аналізуючи перелік послуг адвоката наданий позивачу у даній справі суд вважає, що вивчення адвокатом матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника зва кредитним договором є складовою підготовки та подання до суду позовною заявою та за своєю суттю не може бути віднесена до правової допомоги як окрема послуга. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Виходячи з обставин справи, з огляду на зміст позову, предмет спору в цій справі, який не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, суд вважає, що зазначений розмір витрат на правничу допомогу в частині підготовки відзиву тривалістю 6 годин вартістю 6 000,00 грн. не є співмірним зі складністю справи та пропорційним відносно предмету позову у зв`язку із чим підлягає зменшенню до 3 000,00 грн.
Згідно правової позиції викладених у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15 за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами.
З огляду на викладене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, обсяг наданих послуг на професійну правничу допомогу, а також заяви представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням принципу пропорційності, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн., яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-4, 12, 13, 19, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором №393834442 від 27.10.2023 у розмірі 122 728 (сто двадцять дві тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 40 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27 000 (двадцять сім тисяч) гривень 00 копійок, заборгованості за вдсотками у ромірі 95 728 (дев`яносто п`ять тисяч сімсот двадцять вісім) гривень 40 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений 17 червня 2026 року.
Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (Код ЄДРПОУ 42986956, адреса: м.Київ, вул.Юрія Поправки, буд.6, каб.13).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя:       А.Б.Алєксєєнко