ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5551/26 Справа № 199/10901/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - АВРАМЕНКО А. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню доньку — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки не надає, тому позивачка вимушена звернутися з позовом.
Враховуючи вищевикладене позивач просила суд:
стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини сторін – доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини – задоволено.
Стягнyто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
У порядку розподілу судових витрат по справі стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.
Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає, що висновки викладені в судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
З урахуванням вкладеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що 05 липня 2013 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами зареєстровано шлюб.
За час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася донька - ОСОБА_3 .
02 лютого 2022 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2022 року шлюб між сторонами розірвано. 
Дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини.
Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Щодо повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду цивільної справи, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до частин 6, 8 статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.
Згідно частини 10 вказаної статті якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до частини 1, 2 статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Частиною 6 статті 128 ЦПК України визначено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.Згідно частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачкою зазначено, що місцем проживання відповідача є АДРЕСА_2 .
Згідно даних відповіді №1658864 від 12 серпня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається за параметрами " ОСОБА_1 " зазначено адресу реєстрації: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно даних супровідного листа від 25 серпня 2025 року копію ухвали та копію позовної з додатками направлено відповідачу за адресою: АДРЕСА_3 .
Матеріали справи не містять відомостей щодо вручення вказаного поштового відправлення.
Ураховуючи відсутність у матеріалах справи відомостей про вручення ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви, ураховуючи те, що така направлена на адресу, за якою відповідач не зареєстрований, апеляційний суд погоджується із доводами скаржника, що матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 листопада 2025 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із частинами 2, 3 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 7, 8 статті 7 СК України).
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до частин 2, 3 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Як передбачено частинами 1-3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу)платника аліментів (частини 1, 2 статті 182 СК України).
Згідно із частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.
Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( частина 1 статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилалася позивач.
Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню із відповідача апеляційний суд враховує, що відповідач є працездатним та не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
З урахуванням вимог статті 182 СК України, зокрема, відсутності у платника аліментів інших дітей, відсутності в матеріалах справи будь-яких даних щодо матеріального становища відповідача, грошових коштів апеляційний суд вважає, що розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має бути визначений в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому, вимоги скаржника про відмову у задоволенні позову відхиляються апеляційним судом, оскільки ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , тому зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом раніше сплачених ОСОБА_1 коштів на утримання доньки, Апеляційний суд зазначає, що розмір наданого відповідачем утримання за вказаний ним період може бути врахований при визначенні розміру заборгованості за аліментами.
При цьому, апеляційний суд вважає за доцільне зауважити, що згідно положень СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 листопада 2025 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання дитини – доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.
Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Повний текст судового рішення складений 25 червня 2026 року.

Судді