справа № 208/13305/25
провадження № 2/208/1705/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
16 червня 2026 р.    м. Кам`янське

Заводський районний суд м.Кам`янського, Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Кузнєцової А.С.,
за участю секретаря судового засідання: Вікторовоської О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фактор П” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Фактор П” заборгованості за кредитним договором № 015/02401/07/20 від 29.07.2020 року після уточнення позовних вимог в розмірі 88 615,70 грн., та сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 29.07.2020 року між ТОВ «Просто Позика» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №015/02401/07/20, який підписано відповідачем відповідачу було надано кредит в розмірі 45 000,00 грн., строк кредитування 270 днів, процентна ставка – 248.2075 % річних, реальна річна процентна ставка -229,22 % річних, штрафи – 15%. 
30.06.2021 року між ТОВ «Просто Позика» та ТОВ «Фактор П» було укладено договір факторингу №22-ФП-ПП-202106, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Фактор П» свої прва та вимоги заборгованості по кредитаних договорах, укладених з боржниками, в тому числі за кредитним договором № 015/02401/07/20 від 29.07.2020року, у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. В порушення умов кредитного договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 88 615,70грн, з яких 41 139,76 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 47 475,94 грн - сума заборгованості за процентами користування кредитом.
З метою стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч.4 ст.19, ст.274 ЦПК України.
20.03.2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката – Ворона А.І., надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач позов визнає частково, а саме в частині залишку від суми кредиту. Щодо заборгованості по процентам вказує, що відповідно до наданого позивачем детального розрахунку від 29.07.2020 року станом на 06.08.2025 року, не можливо встановити за якою процентною ставкою були нараховані відсотки, та за який період часу та на яку суму вони нараховувались. Також відповідно до договору строк кредитування 270 днів, а відповідно до розрахунку вбачається що проценти нараховувались за період з 30.09.2021 року по 31.05.2023 року. Просить задовольнити позов ТОВ «ФАКТОР П» до ОСОБА_1 , частково, стягнути заборгованість у розмірі 41 139,76 грн., та у решті позовних вимог відмовити.
24.03.2026 року від представника ТОВ «ФАКТОР П», Христюк І.В. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відзив було подано пропуском п`ятнадцяти денного строку. Окрім цього вказано, що не погоджується з твердженнями відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, зазначає, що всі істотні умови кредитування було узгоджено у кредитному договорі, який особисто підписаний клієнтом. Усі нарахування процентів було здійснено згідно кредитного договору. Вказує, що згідно долученого до позовної заяви розрахунку залишок кредиту було частково зменшено, що свідчить про часткову погашеність перед ТОВ «Просто Позика». Щодо невизнання вимог про нарахування відсотків, позивач зазначає що нарахування здійснювались виключно відповідно до договору кредиту.
24.03.2026 року від представника ТОВ «ФАКТОР П», Христюк І.В. надійшла уточнена позовна заява. 
Сторони на виклик до суду не з`явилися.
Представник позивача ТОВ «ФАКТОР П» в судове засідання не з`явилася, судом вжито максимальні заходи для її повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. При пред`явленні позову позивач просила розглядати справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат – Ворон А.І. в судове засідання не з`явились, судом вжито максимальні заходи для їх повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України.
Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданої заяви про розгляд справи за відсутності сторони, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 29.07.2020 року між ТОВ «Просто Позика» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №015/02401/07/20 , який підписано відповідачем особисто.(а.с. 18-20,24)
Відповідно до видаткового касового ордеру № 619 від 29.07.2020 року ОСОБА_1 , було видано кошти в розмірі 45 000,00 грн. на підставі кредитного договору №015/02401/07/20 (а.с.9).
30.06.2021 року між ТОВ «Просто Позика» та ТОВ «Фактор П» було укладено договір факторингу №22-ФП-ПП-202106від 30.06.2021 року, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Фактор П» свої права та вимоги заборгованості по кредитаних договорах, укладених з боржниками, в тому числі за Кредитним договором № 015/02401/07/20 від 29.07.2020року, у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до Відповідача (а.с. 23)
Відповідно до акту приймання передач документів та додатку до договору факторинга № 01-ФП-ПП-202001 від 30.06.2021 року, ТОВ «ФАКТОР П» отримало право вимоги до Відповідача .
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №015/02401/07/20, заборгованість відповідача складає 88 615,70грн., з яких 41 139,76 грн заборгованість за залишком суми кредиту, 14 475,94 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
За змістом ч.1. ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно ч.1.ст.628 626 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату її видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник підписав договір власним підписом.
За вказаних обставин суд вважає встановленим факт укладення між відповідачем та ТОВ «Просто Позика», правонаступником якого є ТОВ «ФАКТОР П» відповідно договору позики та кредитногодоговору з дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Щодо договору факторингу, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15.
У постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 Велика Палата ВС вказала:
«111 Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
112 Підстав для відступу від вказаних правових висновків Велика Палата Верховного Суду не вбачає».
Оцінюючи вимогу позивача у частині стягнення процентів, суд враховує положення частини 4 статті 263 ЦПК, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд неодноразово (наприклад, у постанові КЦС ВС від 11.09.2024 р.у справі № 204/7787/21) наголошував, що належне дослідження розрахунку заборгованості, наданого позивачем, є процесуальним обов`язком суду. У разі незгоди з наданим розрахунком або його нечіткості, суд не просто має право, а зобов`язаний самостійно перерахувати суму боргу, а не відмовляти у позові повністю.
При цьому незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові у повному обсязі, оскільки суди ставили під сумнів розрахунок лише в частині періоду нарахування заборгованості. Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 88 постанови від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначила: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - ЦЕ ПРОЦЕСУАЛЬНИЙ ОБОВ`ЯЗОК СУДУ».
З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФАКТОР П» в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами є обгрунтованим і правомірними стосовно їх нарахування в межах строку дії договору, та позиачем надано розрахунки які підтверджують суму для стягнення, в той час як відповідач не надав розрахунки які б спростували докази надані позивачем.
Подальший захист прав позивача повинен базуватися на положеннях частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Отже, за результатами розгляду справи суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 41 1349,76 грн. та процентів за користування кредитними коштами в сумі 47 475,94 грн. 
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості в добровільному порядку.
У суду відсутні докази про те, що відповідач мав об`єктивні перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, проте встановлено, що фактично отримані та використані надані грошові кошти в добровільному порядку не повернув, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, не сплачував кредит вчасно та у повному обсязі, доказів про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором позивачу або первісному кредитору матеріали справи не містять, з огляду на що відповідач не спростував доводи позивача. 
Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості та задоволення позовних вимог ТОВ «ФАКТОР П» в повному обсязі.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. 
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525,526, 530, 536, 631, 1046,1050 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268,273, 280, 283 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР П» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ТОВ «ФАКТОР П», код ЄДРПОУ 41921531:
- заборгованість за кредитним договором № 015/02401/07/20 від 29.07.2020 року у розмірі 88 615 (вісімдесят вісім тисяч шістсот п`ятнадцять) гривень 70 копійок, яка складається з залишку суми кредиту в сумі 41 139,76 гривень; залишок процентів за користування кредитом в сумі 47 475,94 гривень;
- судові витрати в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського апеляційного суду.
Дата складення повного судового рішення 16.06.2026 року.
Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР П», м. Київ, вул. Дмитра Дорошенко буд. 18 , код ЄДРПОУ 41921531.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя  А.С. Кузнєцова