ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/10715/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. – головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.
секретар судового засідання – Лелюх Є. П.,

за участю представників:
позивача – Онищенко Т. О. (у порядку самопредставництва),
відповідача – Уголькова Є. О. (адвокат),
третьої особи – не з`явилися,
розглянув касаційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 у справі
за позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.О.Л.Н.А.",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо",
про розірвання договору оренди та виселення

Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У серпні 2025 року до Господарського суду міста Києва звернувся Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі – Департамент) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.О.Л.Н.А." (далі – Товариство) про розірвання договору оренди від 03.06.2021 № 2829-1 та виселення з нежитлової споруди (бетонний майданчик) загальною площею 150,00 м2 за адресою: м. Київ, Дарницький район, Галерна, 1, Д. 6, зона відпочинку "Осокорки".
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови укладеного договору щодо стану збереження та цільового використання орендованого майна, а саме:
— виконав ремонтні роботи без згоди орендодавця і балансоутримувача;
— порушив обов`язок щодо укладення договору страхування.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 17.11.2025 (суддя Удалова О. Г.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 (судді: Корсак В. А. – головуючий, Євсіков О. О., Алданова С. О.), у позові відмовив повністю.
4. Судові рішення, з посиланням на положення статей 317, 319, 396, 651, 771, 773 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), статей 21, 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", мотивовано тим, що наведені позивачем у позові підстави для дострокового припинення (розірвання) дії договору оренди від 03.06.2021 № 2829-1 не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.
Суд першої інстанції за результатами аналізу поданих доказів, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивач не надав доказів того, що споруди, зафіксовані на фотознімках, доданих до позовної заяви, розташовані на об`єкті оренди, а саме: нежитловій споруді (бетонному майданчику) загальною площею 150,00 мІ, що розташована за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Галерна, 1, Д. 6, зона відпочинку "Осокорки". Позивач не спростував доводів відповідача про те, що такі споруди розташовані на іншій земельній ділянці. З наданих фотознімків не вбачається знаходження капітальних будівель та споруд, які належать відповідачу або зведені ним на об`єкті оренди.
Водночас суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що надані позивачем акти від 20.11.2024 та 24.04.2025 складені представниками позивача та третьої особи без залучення відповідача як орендаря або інших сторонніх організацій. Надані позивачем докази, на які він посилається як на підтвердження своїх вимог, а саме: акт проведення перевірки використання майна та виконання умов договору оренди від 20.11.2024 з копіями фотознімків, акт обстеження нежилих приміщень (дата складання акта нечитабельна) з копіями фотознімків, акт перевірки виконання умов договору оренди (без дати складання), за висновками судів попередніх інстанцій, не містять жодної інформації про те, де саме розташовані межі об`єкта оренди на цих фотознімках. Не містять такої інформації й інші надані позивачем письмові докази.
Позивач на підтвердження своїх вимог не подав до суду складеного за участю відповідача та відповідного спеціаліста — сертифікованого інженера-землевпорядника — плану (схеми) розташування об`єкта оренди нежитлової споруди (бетонного майданчика) загальною площею 150,00 мІ за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Галерна, 1, Д. 6, зона відпочинку "Осокорки" відносно об`єктів, зображених на наданих позивачем копіях фотознімків, що додані до актів перевірки.
Відповідач заперечує факт порушення умов договору оренди та зазначає, що споруди, зафіксовані на фотознімках, розташовані на іншій ділянці, тобто вони не знаходяться на бетонному майданчику, який є об`єктом оренди за договором оренди нерухомого майна від 03.06.2021 № 2829-1.
Щодо страхування орендованого майна, суди попередніх інстанцій встановили, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду у цій справі № 910/10715/25 (27.08.2025) об`єкт оренди (бетонний майданчик) був застрахований відповідачем, що підтверджується договором від 13.06.2025 № 11-02.00.25.00023. У цьому контексті суди попередніх інстанцій врахували, що у договорі оренди нерухомого майна від 03.06.2021 № 2829-1 відсутня умова щодо припинення такого договору у разі неукладення договору страхування об`єкта оренди (бетонного майданчика).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. У касаційній скарзі Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/10715/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.07.2023 у справі № 910/5528/22, від 02.12.2020 у справі № 910/5446/19, від 22.10.2025 у справі № 910/13187/24.
Скаржник наголошує на тому, що суди попередніх інстанцій не надали оцінки ключовим критеріям, які необхідні для розірвання договору на підставі статті 651 ЦК України, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо наявності проведення ремонтних робіт на об`єкті оренди (бетонному майданчику).
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7. Товариство у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, зазначає про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій.
Розгляд справи Верховним Судом 
8. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 19.05.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 у справі №910/10715/25 та призначив розгляд справи у судовому засіданні на 23.06.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9. Між Департаментом (орендодавець) та Товариством (орендар), а також Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" (балансоутримувач) укладено договір оренди від 03.06.2021 № 2829-1 нерухомого майна, що належить до комунальної власності (нова редакція договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 30.07.2018 № 2829), згідно з яким нежитлова споруда (бетонний майданчик) загальною площею 150,00 м2, що розташована за адресою: м. Київ, Дарницький район, Галерна, 1, Д.6, зона відпочинку "Осокорки", передана в орендне користування строком до 27.07.2024 включно.
10. Цей договір оренди вважається продовженим з 28.07.2024 на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", яка набрала чинності 01.06.2022.
11. За змістом Незмінюваних умов зазначеного договору оренди:
— орендар має право за згодою балансоутримувача проводити поточний та/або капітальний ремонт майна і виступати замовником на виготовлення проектно-кошторисної документації на проведення ремонту (пункт 5.1);
— орендар зобов`язаний забезпечити представникам орендодавця та балансоутримувача доступ на об`єкт оренди у робочі дні у робочий час з метою здійснення контролю за його використанням та виконанням орендарем умов цього договору. Про необхідність отримання доступу до об`єкта оренди балансоутримувач або орендодавець повідомляє орендареві електронною поштою принаймні за один робочий день (пункт 6.4);
— орендар не має права на об`єкті оренди проводити будівництво капітальної будівлі та споруди. Порушення цієї умови є підставою для дострокового розірвання цього договору. У разі виявлення факту будівництва, на об`єкті оренди, капітальної будівлі або споруди, Балансоутримувач зобов`язаний вжити заходів щодо дострокового розірвання договору оренди в установленому законодавством порядку (пункт 6.7);
— орендар зобов`язаний поновлювати щороку договір страхування так, щоб протягом строку дії цього договору майно було застрахованим, і надавати балансоутримувачу та орендодавцю копії завірених належним чином договору страхування і документів, які підтверджують сплату страхового платежу (пункт 7.1);
— договір може бути достроково припинений на вимогу орендодавця (пункт 11.7), якщо орендар:
1) допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більше, ніж плата за три місяці;
2) використовує майно не за цільовим призначенням;
3) уклав договір суборенди;
4) перешкоджає співробітникам орендодавця та/або балансоутримувача здійснювати контроль за використанням майна, виконанням умов цього договору;
5) істотно порушує умови охоронного договору, укладеного стосовно майна, і копія якого є додатком до цього договору або передана орендарю відповідно до вимог частини восьмої статті 6 Закону;
6) відмовився внести зміни до цього договору у разі виникнення підстав, передбачених пунктом 3.7 цього договору;
7) виявлено факт будівництва на об`єкті оренди, капітальної будівлі або споруди.
12. Обґрунтовуючи свій позов у суді першої інстанції позивач посилався на те, що ним встановлені істотні порушення умов договору оренди з боку відповідача, а саме:
- виконання ремонтних робіт без згоди орендодавця і балансоутримувача
- порушення орендарем обов`язку щодо укладення договору страхування.
У зв`язку з цим позивач просить розірвати договір оренди та виселити відповідача з орендованого приміщення.
Позиція Верховного Суду
13. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
14. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається з огляду на таке.
15. Предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги про розірвання договору оренди та виселення.
16. В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновок місцевого та апеляційного господарських судів про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами обставин порушення орендарем умов договору, а саме виконання ремонтних робіт без згоди орендодавця і балансоутримувача. Оскільки станом на момент звернення позивача з позовом до суду у цій справі № 910/10715/25 (27.08.2025) об`єкт оренди (бетонний майданчик) був застрахований відповідачем, що підтверджується договором від 13.06.2025 № 11-02.00.25.00023, водночас договір оренди нерухомого майна від 03.06.2021 № 2829-1 не містить умов щодо припинення такого договору у разі не укладення договору страхування об`єкта оренди (бетонного майданчика), Закон України "Про оренду державного та комунального майна" також не передбачає такої підстави для розірвання договору оренди, як не укладання договору страхування (ця обставина може бути підставою для непредовженна договору оренди), суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди.
Вимога про виселення відповідача з об`єкта оренди є похідною від вимоги про розірвання договору та, зважаючи на те, що у задоволенні вимоги про розірвання договору оренди суди попередніх інстанцій відмовили, відсутні підстави для задоволення вимоги про виселення відповідача з об`єкта оренди.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
17. Пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
18. На обґрунтування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник посилається на неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм права, а саме: статті 651 ЦК України, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 04.07.2023 у справі № 910/5528/22, від 02.12.2020 у справі № 910/5446/19, від 22.10.2025 у справі № 910/13187/24 щодо оцінки ключових критеріїв, які необхідні для розірвання договору оренди.
19. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у цьому пункті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
20. Помилково посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми права, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
21. Як вбачається із змісту оскаржуваних судових рішень, у цій справі суди попередніх інстанцій досліджували та оцінювали доводи учасників справи через призму предмета, підстав позову та кола доказування, які входять у таку категорію справ. 
22. Зазначене спростовує протилежні доводи скаржника та свідчить про безпідставне посилання останнього на неврахування судами попередніх інстанцій практики Верховного Суду.
23. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі концептуально не суперечать правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду: від 04.07.2023 у справі № 910/5528/22, від 02.12.2020 у справі № 910/5446/19, від 22.10.2025 у справі № 910/13187/24.
24. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суди попередніх інстанцій, посилаючись на норму права, застосували її інакше (не так, в інший спосіб витлумачили тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.
25. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 3 статті 311 ГПК України).
26. Цитування скаржником окремих висновків суду касаційної інстанції, викладених у постановах у справах, фактичні обставини в яких є відмінними, а правовідносини – неподібними до правовідносин, що склалися у справі № 904/114/25, не є належним правовим обґрунтуванням передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження.
27. Так, у справах № 910/5528/22, № 910/5446/19, № 910/13187/24, на відміну від справи, що переглядається, суди ухвалили судові рішення, виходячи з доведення позивачем (орендодавцем) обставин проведення ремонтних робіт без погодження з балансоутримувачем та орендодавцем.
28. До того ж, сама по собі згадка ключових критеріїв, які необхідні для розірвання договору на підставі статті 651 ЦК України у зазначених скаржником постановах, не свідчить про те, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення всупереч позиції Верховного Суду.
Доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів та встановлення інших, ніж встановлені судами попередніх інстанцій, фактичних обставин задля ухвалення іншого рішення по суті заявлених позовних вимог, тобто рішення про задоволення позову.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію.
29. Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
30. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Про це зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19.
31. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18). 
32. Отже, Верховний Суд констатує, що наведена Департаментом підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
33. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
34. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
35. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
36. З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є правильними по суті і підлягають залишенню без змін, а подана касаційна скарга – залишенню без задоволення.
Розподіл судових витрат
37. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 у справі № 910/10715/25 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай