ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/147/26	Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П. 	
Провадження № 33/817/264/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Сідорова В.М. на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 13 січня 2026 року о 21:12 год. дорога Н-02 Біла Церква-Ржищів-Софіївка 55 км 100 м водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Opel Astra д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився за допомогою технічного приладу газоаналізатор Алкофор 507 у найближчому закладі охорони здоров`я КНП «Кременецька опорна лікарня», що підтверджується висновком лікаря нарколога №3 від 13.01.2026. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Сідоров В.М. вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, з неправильним застосуванням норм законодавства, з повним ігноруванням наданих доказів і аргументів захисту, а також з неповним з`ясуванням усіх суттєвих обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зазначив, що матеріали справи складені з грубими порушеннями вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 (далі — Інстукція №1452/735), оскільки до матеріалів справи не долучено жодного документа, який підтверджує державну повірку саме газоаналізатора Алкофор 507 (наявні лише документи на Drager 6810).
Вказує на грубе порушення імперативної вимоги пункту 18 Додатка № 3 до Інструкції № 1452/735, яким передбачено обов`язкове проведення двох вимірювань з інтервалом у 20 хвилин.
Зазначає, що повторне продування не проводилося, не пропонувалося, а відомості, внесені до акта огляду щодо нібито відмови ОСОБА_1 від повторного проходження огляду, не відповідають фактичним обставинам та спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи (перше продування відбулося о 22:12, а вже о 22:25 поліцейські розпочали складання адміністративних матеріалів).
На переконання апелянта, суд першої інстанції помилково виправдав грубе порушення імперативної вимоги щодо обов`язкового подвійного вимірювання з інтервалом 20 хвилин, пославшись на «незначність» проміжку часу та високий результат першого вимірювання.
Зазначає, що п. 18 Додатка № 3 до Інструкції № 1452/735 чітко та імперативно встановлює: «Обстеження або вимірювання вмісту етилового спирту та визначення факту наявності його у видихуваному повітрі проводиться двічі з інтервалом у 20 хвилин». Норма є обов`язковою, а не рекомендаційною, тому суд не наділений правом «пом`якшувати» або ігнорувати імперативні вимоги Інструкції на власний розсуд.
Посилається на пункт 21 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 та ч. 5 ст. 266 КУпАП, відповідно до яких висновки щодо результатів медичного огляду, складені з порушенням вимог Інструкції та положень ст. 266 КУпАП, є недійсними. У зв`язку із цим результати огляду не можуть визнаватися належними та допустимими доказами у справі.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково поклав в основу висновку про винуватість інші докази, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис та постанову за ст. 122 КУпАП, хоча такі докази не можуть замінити недопустимі результати медичного огляду.
Вказує, що суд грубо порушив принципи оцінки доказів, стандарт доведення «поза розумним сумнівом», a також презумпцію невинуватості, неправильно та спотворено застосувавши рішення Європейського суду з прав людини у справах «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року та «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року.
Просить скасувати постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В судове засідання апелянт адвокат Сідоров В.М. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце судового розгляду, не заявилися.
Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався.
Аналіз доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, місцевий суд не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Як слідує з постанови суду першої інстанції, яку оскаржує апелянт, рішення суду про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння фактично базується на висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного у КНП “Кременецька опорна лікарня” Кременецької міської ради. (а. с. 5)
Такий висновок складено лікарем на підставі медичного огляду ОСОБА_1 , які зафіксовані в акті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 3 від 13.01.2026 року. (а. с. 4)
Апеляційний суд звертає увагу, що Інструкцією № 1452/735 передбачено відповідний порядок проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який повинен бути відображений в акті медичного огляду.
Як убачається з акту медичного огляду, 13.01.2026 о 22 год. 10 хв. ОСОБА_1 було оглянуто на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням технічного засобу «Алкофор 507», результат тестування становив 1,78‰. Водночас в акті зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження повторного огляду через 20 хвилин після першого дослідження. 
Разом із тим, зазначені відомості не знаходять свого підтвердження матеріалами справи. Так, із дослідженого судом відеозапису з бодікамери працівників поліції вбачається, що лікарем після проведення первинного тестування не було запропоновано ОСОБА_1 пройти повторний огляд через 20 хвилин, як того вимагають положення Інструкції №1452/735. Будь-яких зафіксованих дій медичного працівника, спрямованих на організацію чи пропозицію повторного огляду, матеріали справи не містять. 
Крім того, із відеозапису встановлено, що первинне продування було проведено о 22 год. 12 хв., тоді як протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП складено працівником поліції о 22 год. 24 хв., тобто до спливу 20-хвилинного інтервалу, передбаченого п. 18 Додатку №3 до Інструкції №1452/735 для проведення повторного дослідження. Наведене свідчить про те, що фактично повторний огляд ОСОБА_1 не пропонувався, а відтак відомості про його відмову від проходження такого огляду не відповідають фактичним обставинам справи. 
Таким чином, процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не дотримана, оскільки його повторне обстеження із застосуванням технічного засобу через 20 хвилин не проводилось, як це передбачено вимогами Інструкції № 1452/735
Невиконання цієї вимоги лікарем, який оформив Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 13 січня 2026 року не є формальним порушенням, а призвело до передчасного висновку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що порядок проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, встановлений Інструкцією № 1452/735, не було дотрмано.
Таким чином, аналіз вищевказаних доказів, які були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанції, дає підставу стверджувати, що висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння складений з порушенням вимог Інструкції № 1452/735.
Відповідно до п.21 Інструкції № 1452/735 висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними. 
Аналогічні положення щодо допустимості як доказу результатів проведеного огляду на стан сп`яніння передбаченні статтею 266 КУпАП.
Так, згідно ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
За змістом ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. 
З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Кременецьким районним судом Тернопільської області притягнуто до адміністративної відповідальності.
Оскільки наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, є безумовною підставою для скасування судового рішення, суд не дає оцінку іншим доводам, наведеним в апеляційній скарзі.
За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Сідорова В.М. — задовольнити.
Постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП — скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя