Справа № 212/2441/26 
2/212/3321/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року м.Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Терещук М.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу позовну заяву Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив таке.
До суду звернувся представник позивача Попов Є. В. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідачу надіслано копію ухвали про відкриття провадження, проте відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяви із запереченнями розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також клопотань про розгляд справи з викликом сторін до суду не направляв. 
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Позиції сторін.
Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 70 886,90 грн, з яких: 49 474,51 грн – заборгованість за тілом кредиту; 21 412,39 грн – заборгованість за процентами. Крім того, заявив про стягнення судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Позов обґрунтував таким. 23.07.2019 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та відповідачем укладено Заяву-договір № 041/6695490-СК про комплексне банківське обслуговування (далі – Кредитний договір), за яким відповідачу відкрито поточний рахунок у національній валюті із встановленням ліміту кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту, що складає 49 500 грн, із процентною ставкою 43,20 % річних; строк користування – 12 місяців з автоматичною пролонгацією на такий самий строк. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, а відповідач з часом перестав виконувати свої зобов`язання. Як наслідок, станом на 02.09.2025 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 70 886,90 грн, з яких 49 474,51 грн – заборгованість за тілом кредиту, 21 412,39 грн – заборгованість за процентами.
Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.
23 липня 2019 року ОСОБА_1 підписав Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 041/6695490-СК (далі – «Заява»; а. с. 5а). Як свідчить текст цієї Заяви, він просив відкрити йому поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку: Назва – Велика п`ятірка; сума бажаного кредитного ліміту – у Заявці не вказана. Підтвердив у Заяві отримання картки з номером НОМЕР_1 . Мета та характер майбутніх ділових відносин з банком, про які зазначено у Заяві: поточний рахунок, РКО. У цій Заяві - відсутня будь-яка інформація про домовленість чи бажання користуватися кредитними коштами, суму кредиту, проценти за користування такими коштами, строк кредитування.
В той же день відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка» (далі – «Паспорт»; а. с. 5б). У самому Паспорті зазначено, що сума/ліміт кредиту: від 0 до 100 000 грн (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит). Отже, навіть у Паспорті, який сам по собі свідчить лише про потенційну можливість отримання кредиту, зазначено про те, що сума кредиту погоджується у заявці на кредит. 
З цих документів суд дійшов висновку про те, що сторони домовилися про відкриття рахунку, отримання платіжної картки, розрахунково-касове обслуговування, але не про кредитування. 
Інших документів на підтвердження обставини саме кредитування позивач суду не надав. 
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд дійшов висновку, що між сторонами кредитний договір не укладався. 
Обов`язок сплати процентів пов`язується з обставиною саме кредитування, про яке домовилися сторони. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).
Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).
Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставину домовленості про кредитування, тягар доведення цієї обставини покладається на позивача. Позивач на підтвердження цієї обставини достатніх у своїй сукупності доказів не надав. 
Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.
Виписка по особовим рахункам кредитного договору № 041/6695490-СК за період з 23.07.2019 до 02.09.2025 (а. с. 12-176) підтверджує обставину користування відповідачем рахунком, в тому числі коштами банку. 
У Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 041/6695490-СК від 23.07.2019 (а. с. 7-11), станом на 02.09.2025 зазначено про залишок заборгованості за тілом кредиту - 49 474,51 грн, залишок заборгованості за відсотками - 21 412,39 грн.
Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову лише в частині стягнення 49 474,51 грн, але не як тіла кредиту, оскільки кредитування – не доведено позивачем. Відсотки в розмірі 21 412,39 грн суд оцінює як безпідставно нараховані, а тому вимога про їх стягнення не належить до задоволення. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задовольняється судом частково, судовий збір, сплачений позивачем, має бути стягнений з відповідача у розмірі 1 830,44 грн.
На підставі зазначеного, керуючись статтями 526, 527, 530, 615, 625, 1052, 1054 ЦК України, статтями 2, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
ухвалив таке.
Позовну заяву Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за Заявою-договором № 041/6695490-СК від 23.07.2019 року у розмірі 49 474,51 (сорок дев`ять тисяч чотириста сімдесят чотири грн 51 коп) гривень.
В задоволенні інших вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» сплачений судовий збір в розмірі 1 830,44 гривень. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Акціонерне товариство «Таскомбанк», ЄДРПОУ: 09806443 адреса: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено та підписано 01 липня 2026 року.

Суддя: М. В. Швець