ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2026	Справа № 910/910/26	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» 
до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» 
про стягнення 71 195,00 грн

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» (далі - ПрАТ «СК «УСГ», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» (далі - ПрАТ СК «Інтер-Поліс», відповідач) про стягнення страхового відшкодування в сумі 71 195,00 грн в порядку суброгації,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталася 03.03.2025 застрахований у позивача транспортний засіб був пошкоджений, у зв`язку з чим позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування на суму 71 195,00 грн. Посилаючись на ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України "Про страхування", ПрАТ «СК «УСГ» вважає, що йому перейшло право вимоги до відповідача на відшкодовану потерпілому матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача, визнаним винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яку ПрАТ СК «Інтер-Поліс» не сплатило, тому у позові просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 71 195,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.
Відповідач надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив, вказав, що позивач не звертався до відповідача з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування, не узгодив з ПрАТ СК «Інтер-Поліс» розмір шкоди та не запросив представника відповідача для огляду пошкодженого транспортного засобу, чим порушив порядок визначення розміру шкоди. Крім того відповідач зауважив, що позивач не є тією особою, яка має право на отримання страхового відшкодування відповідно до діючого законодавства. 
У відповіді на відзив позивач наголосив на тому, що ПрАТ «СК «УСГ» не є потерпілою особою, а є особою, до якої в порядку суброгації перейшло право вимоги на отримання виплаченого страхового відшкодування. Позивач також вказав, що звертався до відповідача з вимогою про виплату відшкодування, проте, відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про його бажання зробити огляд пошкодженого автомобіля, визначити розмір страхового відшкодування, здійснити виплату та будь-якої відповіді не надав. 
Розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Установлено, що відповідно до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-КАСКО-0199-2700\24-AVIS від 01.04.2024, укладеного між ПрАТ «СК «УСГ» (страховик) та ПП «Віп-Рент» (страхувальник), були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Opel, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
03.03.2025 у місті Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля марки Opel, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . 
Внаслідок вказаної ДТП був пошкоджений автомобіль Opel, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (застрахований у позивача), власником якого є ПП «Віп-Рент».
Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 03.04.2025 у справі № 522/4771/25 встановлено, що ОСОБА_2 є винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.
04.03.2025 ПП «Віп-Рент» звернулося до ПрАТ «СК «УСГ» із повідомленням про настання страхового випадку з транспортним засобом та заявою про виплату страхового відшкодування.
З метою визначення пошкоджень транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем був проведений його огляд та складений акт огляду пошкодженого транспортного засобу № СТОКА-25892 від 24.03.2025.
Відповідно до акту виконаних ТОВ «Тюнінг-сервіс клуб Маршал» робіт № ТС-00000850 від 21.08.2025 вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 71 195,00 грн.
28.08.2025 ПрАТ «СК «УСГ» на підставі зазначеного акту виконаних робіт, розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту № СТОКА-25892 від 25.08.2025 здійснило виплату потерпілій особі страхового відшкодування в сумі 71 195,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 16437 від 28.08.2025.
Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п. 69 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» (тут і далі - в редакції на час спірних правовідносин) страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.
Відповідно до п. 50, 59 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства; страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства. 
Згідно з ч. 3, 4 ст. 102 Закону України "Про страхування" у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим. Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).
У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства.
За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Також згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, що діяла на час спірних відносин) страховик потерпілої особи, який здійснив пряме врегулювання страхового випадку, має право зворотної вимоги до страховика відповідальної особи у розмірі фактично здійснених витрат на врегулювання страхового випадку та здійсненої страхової виплати з урахуванням положень частини п`ятої цієї статті. Розмір такої вимоги не може перевищувати розміру витрат, розрахованих відповідно до вимог цього Закону.
На підставі наведених положень чинного законодавства до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи, якій належить автомобіль Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/227029796.
Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача (ПрАТ СК «Інтер-Поліс»), як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі, в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.
Матеріали справи свідчать, що 26.08.2025 позивач (ПрАТ «СК «УСГ») звернувся до страховика винної особи - ПрАТ СК «Інтер-Поліс» із заявою № 54936 від 26.08.2025 щодо виплати страхового відшкодування на суму 71 195,00 грн в порядку суброгації.
При цьому слід зазначити, що 20.06.2024 набрав чинності новий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025.
Згідно з ч. 6 розділу 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону.
Із витягу з полісу № ЕР/227029796 з електронної бази МТСБУ, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, вбачається, що вказаний поліс (договір страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів) набрав чинності вже після 01.01.2025, відтак, на спірні правовідносини поширюються норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-IX.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті.
Витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті (ч. 2 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Згідно з ч. 3 ст. 27 вказаного Закону вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу включає:
1) вартість складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують ремонту (заміни) у зв`язку з їх пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до переліку, визначеного на підставі акта огляду транспортного засобу, складеного представником страховика (у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ), або висновку суб`єкта оціночної діяльності, оцінювача, судового експерта, складеного відповідно до частини четвертої статті 31 цього Закону, а також вартість матеріалів, необхідних для здійснення відповідного ремонту;
2) вартість робіт з ремонту (заміни) складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують ремонту (заміни) у зв`язку з їх пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до переліку, передбаченого пунктом 1 цієї частини.
За змістом ч. 4 ст. 27 вказаного Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу на банківський (платіжний) рахунок особи, яка відповідно до своїх установчих документів має право здійснювати діяльність з ремонту транспортних засобів.
Для транспортного засобу, строк експлуатації якого до настання дорожньо-транспортної пригоди не перевищує п`ять років або щодо якого є чинними гарантійні зобов`язання виробника транспортного засобу, за умови документального підтвердження їх чинності, до розрахунку вартості складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують заміни новими, включається вартість невживаних складових частин (деталей), дозволених заводом-виробником для обслуговування відповідних транспортних засобів. 
Для інших транспортних засобів до розрахунку вартості складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують заміни, може включатися вартість складових частин (деталей) транспортного засобу, що відповідають технічним характеристикам такого транспортного засобу та є аналогом оригінальних складових частин (деталей) транспортного засобу. Під час ремонту транспортного засобу не допускається встановлення складових частин (деталей), що призведе до зміни конструкції транспортного засобу або до невідповідності технічного стану транспортного засобу правилам дорожнього руху та технічної експлуатації.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (03.03.2025) строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу Opel, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не перевищував 5 років (з 2024 року), відтак, розрахунок вартості страхового відшкодування повинен включати вартість нових оригінальних деталей автомобіля.
Пунктом 8.5.10 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, дані про вартість складових частин КТЗ, які підлягають заміні, беруть відповідно до додатка 8, інформаційного забезпечення від виробника КТЗ, а також інших джерел, які містять у собі необхідну інформацію щодо оригінальних складників. 
Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі відмови потерпілої особи від здійснення страховиком (МТСБУ) відшкодування у порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, така страхова (регламентна) виплата здійснюється страховиком (МТСБУ) на банківський (платіжний) рахунок потерпілої особи в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, розрахованого страховиком (МТСБУ) з використанням ліцензованих програмно-технічних комплексів із розрахунку вартості відновлювальних ремонтів транспортних засобів чи суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом на замовлення страховика (МТСБУ), а у випадку, передбаченому абзацом четвертим частини четвертої статті 31 цього Закону, - потерпілої особи, за вирахуванням суми податку на додану вартість або в розмірі витрат на здійснення відновлювального ремонту, погодженому між страховиком (МТСБУ) і потерпілою особою.
Із акту виконаних робіт ТОВ «Тюнінг-сервіс клуб Маршал» № ТС-00000850 від 21.08.2025, наданого позивачем, вбачається, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 71 195,00 грн.
Указаний акт станції технічного обслуговування суд приймає в якості належного та допустимого доказу при визначенні розміру заподіяної шкоди транспортному засобу в даному випадку.
Зі свого боку відповідач на вимогу позивача (щодо виплати страхового відшкодування в порядку суброгації) не вчинив жодних дій з метою огляду пошкодженого автомобіля, визначення розміру страхового відшкодування, не розрахував його самостійно та не здійснив виплату по заявленому випадку, а тому суд відхиляє твердження відповідача про те, що у позові слід відмовити, оскільки позивач зобов`язаний був зберегти пошкоджений транспортний засіб та надати його на огляд страховику відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди водій, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди повідомити про дорожньо-транспортну пригоду страховика, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо транспортного засобу, яким він керував, а також надати відомості про місцезнаходження такого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та адресу, у тому числі електронну, для листування. Якщо водій з поважних причин не мав змоги виконати такі дії, він має підтвердити це документально.
Згідно з ч. 4 ст. 31 вказаного Закону водії, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого (знищеного) майна зобов`язані зберігати пошкоджене (знищене) майно, у тому числі транспортні засоби, у тому стані, в якому воно перебувало після настання дорожньо-транспортної пригоди, до того часу, поки його не огляне представник страховика (у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - МТСБУ), а також забезпечити можливість проведення огляду пошкодженого (знищеного) майна, у тому числі транспортного засобу, представниками страховика (МТСБУ).
Страховик (МТСБУ) зобов`язаний провести огляд пошкодженого (знищеного) майна, у тому числі транспортного засобу, протягом 10 робочих днів з дня повідомлення страховика (МТСБУ) про дорожньо-транспортну пригоду чи в більший строк за зверненням осіб, зазначених у цій частині, щодо належного їм майна. Зазначені особи звільняються від обов`язку зберігання пошкодженого (знищеного) майна, у тому числі транспортних засобів, у тому стані, в якому воно перебувало після настання дорожньо-транспортної пригоди, якщо з причин, що не залежать від них, їхніх дій чи бездіяльності, представник страховика (у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - МТСБУ) не провів огляд пошкодженого (знищеного) майна, у тому числі транспортного засобу, у строк, передбачений цим абзацом.
З огляду на вказані приписи закону відповідач мав можливість отримати повідомлення про настання ДТП за участю свого страхувальника (водія Volkswagen ОСОБА_2 ) та про пошкодження транспортного засобу і вчинити дії щодо його огляду та самостійного визначення розміру шкоди у зв`язку з пошкодженням (знищенням) майна.
За таких обставин суд вважає доведеною позивачем належними засобами доказування вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та спричиненої йому шкоди в сумі 71 195,00 грн. 
Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.
При цьому суд зважає на положення п. 77 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про страхування", згідно з якими франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.
Відповідно до ч. 4 ст. 94 Закону України "Про страхування" договором страхування може передбачатися франшиза, яка може бути умовною та безумовною.
У разі зазначення в договорі страхування умовної франшизи страховик не відшкодовує частину збитку, яка не перевищує розмір франшизи, але відшкодовує збитки в повному обсязі, якщо збиток перевищує розмір франшизи. У разі зазначення в договорі страхування безумовної франшизи страховик вираховує розмір франшизи при здійсненні страхової виплати за кожним страховим випадком.
Згідно з Полісом страхування цивільно-правової відповідальності винної особи № ЕР/227029796 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, перед страхувальником становить 250 000,00 грн, а франшиза (безумовна) - 0,00 грн. 
Отже сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачу становить 71 195,00 грн.
Відповідно до ч. 5 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" граничний строк для прийняття рішення за заявою про страхову (регламентну) виплату становить 60 календарних днів з дня подання заяви та всіх необхідних у відповідному страховому випадку документів, передбачених частиною третьою цієї статті, з урахуванням положень цієї частини та частини сьомої цієї статті.
У разі проведення страховиком (МТСБУ) заходів з визначення (з`ясування) причин, обставин та наслідків дорожньо-транспортної пригоди, які включають здійснення експертиз та/або досліджень, граничний строк прийняття рішення за заявою про страхову (регламентну) виплату продовжується до отримання результатів таких експертиз та/або досліджень, але не може перевищувати 90 календарних днів з дня подання заяви та всіх необхідних у відповідному страховому випадку документів, передбачених частиною третьою цієї статті.
Однак судом встановлено, що відповідач у вказані строки виплату страхового відшкодування позивачу не здійснив, відтак, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «УСГ Україна» підлягають задоволенню у заявленому розмірі.
Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 050,00 грн, проти яких заперечив представник відповідача.
Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат позивачем було подано копії: 
- довіреності № 0126-5 від 06.01.2026, виданої Гедзь Ю.В. на представництво інтересів ПрАТ «СК «УСГ»;
- договору про надання правничої допомоги № 2-12/25-ВР від 23.12.2025, укладеного між ПрАТ «СК «УСГ» та Адвокатським бюро «Гедзь»;
- акту виконаних робіт від 29.01.2026 до вказаного договору на суму 7 050,00 грн.
- платіжної інструкції № 6715 від 29.01.2026 на суму 7 050,00 грн.
Наведені вище докази суд вважає достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Як зауважила Велика Палата Верховного Суду, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат такі, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У даному випадку суд враховує наступні критерії визначення розміру витрат на правову допомогу: категорію справи, яка не є складною; ціну позову; розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін; обсяг часу, необхідний для підготовки позову з урахуванням положень нового Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-IX від 21.05.2024, введеного в дію 01.01.2025; наявність відзиву відповідача, на який представник позивача підготував відповідь.
Тож виходячи з критерію розумності та співмірності судових витрат, суд вважає обґрунтованим заявлений ТОВ «СК «УСГ» розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 050,00 грн. 
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» про стягнення 71 195,00 грн задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 69, ідентифікаційний код 19350062) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 32, літ. А, ідентифікаційний код 30859524) страхове відшкодування у сумі 71 195 (сімдесят одна тисяча сто дев`яносто п`ять) грн 00 коп., витрати на правничу допомогу у сумі 7 050 (сім тисяч п`ятдесят) грн 00 коп. та судовий збір у сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
Повне судове рішення складене 11 травня 2026 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.