ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 640/21838/19
адміністративне провадження № К/990/50821/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І., 
суддів: Бучик А.Ю., Коваленко Н.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 640/21838/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Інвест-сервіс» до Національного банку України (далі - НБУ), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива»), про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування пропозиції і рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ТОВ «Інвест-сервіс»
на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 04.07.2025, постановлену суддею Дудар О.М.
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025, ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Кучми А.Ю., суддів: Аліменка В.О., Бєлової Л.В.
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ 
1. У листопаді 2019 року ТОВ «Інвест-сервіс» звернулося до суду з позовом, у якому просило:
визнати протиправними дії ФГВФО щодо прийняття та подання до НБУ пропозиції від 16.05.2019 № 40-8582/19 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива»;
визнати протиправною та скасувати подану до НБУ пропозицію ФГВФО від 16.05.2019 №40-8582/19 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива»;
визнати протиправними дії НБУ щодо прийняття рішення від 21.05.2019 № 352-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива»»;
визнати протиправним та скасувати рішення Правління НБУ від 21.05.2019 № 352-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива»»;
визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 22.05.2019 №1268 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку»;
зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №10701780032039639 щодо внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті ліквідації та внести відомості про те, що ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» не перебуває в процесі припинення;
зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо зміни керівника юридичної особи - ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» №10701070029039639;
зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо зміни відомостей про керівника юридичної особи - ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» № 10701070031039639;
відновити всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), що передбачені статутом ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та чинним законодавством;
зобов`язати ФГВФО повернути протягом 3 робочих днів з дня набрання рішенням у цій справі законної сили, за актом приймання передачі, ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» установчі документи банку: статут ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи від 06.04.2010 № 481330, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100281130, печатки, штампи, матеріальні та інші цінності банку, бухгалтерську та іншу документацію банку, які були передані уповноваженій особі ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» відповідно до статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;
зобов`язати НБУ надати протягом 3 робочих днів з дня набрання рішенням у цій справі законної сили, за актом приймання передачі, ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» банківську ліцензію;
зобов`язати ФГВФО повернути, за актом приймання - передачі, ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» протягом 3 робочих днів з дня набрання рішенням у цій справі законної сили свідоцтво учасника ФГВФО;
зобов`язати НБУ відновити або відкрити кореспондентський рахунок у НБУ на ім`я ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та включити ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до учасників системи електронних платежів (СЕП);
зобов`язати НБУ протягом 3 робочих днів з дня набрання рішенням у цій справі законної сили здійснити перерахування грошових коштів з накопичувального рахунку ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», що відкритий в НБУ, на кореспонденський рахунок ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» у НБУ; 
визнати відомості про фінансове становище банку конфіденційними та такими, що становлять банківську таємницю, які перестали такими бути згідно із статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
ТОВ «Інвест-сервіс» обґрунтовуючи позовні вимоги, послалося на протиправність оскаржуваних дій та рішень ФГВФО та НБУ, а також рішень державного реєстратора, оскільки такі рішення були прийняті відповідачами на підставі постанови Правління НБУ від 23.06.2015 № 408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних», яку визнано протиправною та скасовано рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 та Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 826/11415/16.
2. Рівненський окружний адміністративний суд ухвалою від 04.07.2025, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025, закрив провадження у справі.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заявлені у цій справі позовні вимоги не узгоджуються з нормами частин сьомої - десятої статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а тому, в силу вимог положень пунктів 5 та 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13.05.2020 №590-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» (далі - Закон №590-IX), провадження у справі підлягає закриттю.
3. Не погодившись із цими судовими рішеннями ТОВ «Інвест-сервіс» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
4. Верховний Суд ухвалою від 14.01.2026 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
5. НБУ та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надіслали відзиви на касаційну скаргу, у яких просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Інвест-сервіс» є власником 100% акцій ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива».
Постановою Правління НБУ від 25.12.2014 №858/БТ «Про затвердження Положення про порядок визначення системно важливих банків», за наслідками розгляду пояснювальної записки Генерального департаменту банківського нагляду, а також інформації, викладеної в доповідній записці Департаменту предуційного нагляду Генерального департаменту банківського нагляду від 25.12.2014 № В/47-108/73236, яка складена за результатами безвиїзного банківського нагляду за діяльністю банку, ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» віднесено до категорії проблемних.
Постановою Правління НБУ від 23.06.2015 № 407/БТ задоволено вимоги НБУ як кредитора, з метою покриття заборгованості за тендерними кредитами, наданими ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», здійснено переведення у власність НБУ державних облігацій, які були предметом застави за кредитними договорами UА 4000180582 в кількості 821395 шт, UА 4000181275 в кількості 1021733 шт, UА 4000186159 в кількості 100695 шт, UА 4000173280 в кількості 200000 шт, UА 4000186928 в кількості 42395 шт.
Правлінням НБУ прийнято постанову від 23.06.2015 №408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних» у зв`язку із неприведенням своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, допущенням банком грубого порушення законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, невиконанням ним протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов`язань та беручи до уваги нездійснення власниками істотної участі своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».
Зазначені обставини встановлені судовим розглядом у справі №826/11415/16, у якій рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 та Верховного Суду від 17.06.2020, задоволено позов ТОВ «Інвест-сервіс», постанову Правління НБУ від 23.06.2015 №408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних» визнано протиправною та скасовано.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надіслав НБУ пропозицію від 16.05.2019 №40-8582/19 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» на підставі частини другої статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Правління НБУ прийняло рішення від 21.05.2019 №352-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».
Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 22.05.2019 №1268 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку».
16.03.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис № 10701070031039639 про зміну відомостей про керівника юридичної особи - ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».
23.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис № 10701780032039639 про припинення юридичної особи в результаті ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».
26.06.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис № 10701070029039639 про зміну керівника юридичної особи - ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».
Не погодившись з діями відповідачів ТОВ «Інвест-сервіс» звернулося з цим позовом до суду. 
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, виходив з того, що заявлені у цій справі позовні вимоги не узгоджуються із положеннями частин сьомої - десятої статті 266-1 КАС України, а тому в силу вимог пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень Закону №590-ІХ, провадження у справі необхідно закрити.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВІВ 
8. Касаційна скарга ТОВ «Інвест-сервіс» мотивована тим, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм процесуального права, які викладені у статтях 21, 266-1 КАС України.
ТОВ «Інвест-Сервіс» вважає, що можливість заявлення таких позовних вимог узгоджуються із нормами статті 266-1 КАС України та висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.02.2025 у справі № 826/7432/17, зокрема про те, що учасник банку може просити адміністративний суд визнати протиправними дії та скасувати рішення НБУ і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб лише у тому випадку, якщо цей учасник просить суд і про відшкодування шкоди, яка завдана йому цими діями та рішеннями. 
Позивач зазначає, що заявлені позовні вимоги у цій справі є вимогами, які спрямовані на визнання протиправними та скасування відповідних рішень НБУ і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива».
Разом з тим, серед позовних вимог є вимога спрямована на стягнення з відповідача (відповідачів) коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними (незаконними) індивідуальними актами/рішеннями: «зобов`язати НБУ протягом 3 робочих днів, з дня набрання рішенням у цій справі законної сили, здійснити перерахування грошових коштів з накопичувального рахунку ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», що відкритий в НБУ на кореспондентський рахунок ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» у НБУ».
ТОВ «Інвест-Сервіс» стверджує, що визнання протиправними незаконних дій та рішень НБУ і ФГВФО є необхідною передумовою для задоволення позовної вимоги про повернення грошових коштів, які були протиправно переведені на накопичувальний рахунок банку в НБУ і тим самим буде забезпечено відшкодування відповідної шкоди власнику банку.
Позивач вважає, що суди першої та апеляційної інстанції не дослідили належним чином позовні вимоги і зробили помилковий висновок про те, що заявлені позовні вимоги не узгоджуються із нормами частин сьомої - десятої статті 266-1 КАС України, що призвело до помилкового закриття провадження у справі замість розгляду адміністративного спору по суті.
9. У відзивах на касаційну скаргу НБУ та ФГВФО зазначили, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними та необґрунтованими, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені у відповідності до вимог чинного законодавства України, без порушення норм процесуального та матеріального права, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19, а також Верховного Суду, викладених у постанові від 30.07.2025 у справі № 160/25952/23.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, враховуючи межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
11. Згідно із частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
12. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
13. Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
14. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту прав залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 та від 09.02.2021 у справі № 381/622/17).
15. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист порушеного права має відповідати його змісту та характеру правопорушення, забезпечити його поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
16. Захист прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту таких прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на їх порушника.
17. Установлені законом матеріально-правові способи захисту прав чи інтересів підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom), заява № 22414/93, ЄСПЛ виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Натомість застосування судом неефективного способу захисту створює лише видимість захисту права особи, в той час як насправді таке право залишається незахищеним, що не відповідає статті 13 Конвенції.
18. Позивачем заявлені вимоги, які стосуються дій та рішень ФГВФО, НБУ, пов`язаних з відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», а також рішень державного реєстратора щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації, зміни керівника банку, які є похідними і були прийняті, у зв`язку із прийняттям ФГВФО та НБУ протиправних рішень.
19. При цьому, предметом касаційного перегляду є судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, а тому колегія суддів вважає за необхідне надати правову оцінку доводам позивача щодо протиправного застосування судами попередніх інстанцій положеннь статті 266-1 КАС України в контексті закриття провадження у справі на підставі пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 590-IX.
20. Так, з матеріалів справи видно, що ТОВ «Інвест-сервіс» є власником 100% акцій ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива».
21. 23.05.2020 набув чинності Закон України від 13.05.2020 № 590-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності».
Цим Законом, серед іншого, доповнено КАС України статтею 266-1, якою встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку.
22. Статтею 266-1 КАС України закріплені особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку. За нормами вказаної статті її (частина перша) правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:
1) законності індивідуальних актів Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку, про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку;
2) законності індивідуальних актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації у банку, про початок процедури ліквідації банку, про затвердження плану врегулювання та будь-яких інших індивідуальних актів, прийнятих на його виконання, а також індивідуальних актів щодо призначення уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, делегування їм повноважень;
3) законності рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку;
4) законності індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку;
5) законності індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку.
23. Відповідно до частин другої-сьомої статті 266-1 КАС України позовна заява про оскарження індивідуального акта/рішення подається до суду протягом трьох місяців з дня оприлюднення такого акта/рішення в порядку, визначеному законом. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.
Подання позовної заяви, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного індивідуального акта/рішення.
Адміністративні справи, визначені частиною першою цієї статті, розглядаються у порядку загального позовного провадження.
Під час розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, суд перевіряє, чи прийнятий індивідуальний акт або рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, які визначають повноваження Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України.
Під час розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, суд використовує як підставу для власної оцінки та покладається на кількісні, якісні оцінки та висновки, зроблені Національним банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, Кабінетом Міністрів України, Міністерством фінансів України, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, на підставі яких були прийняті відповідні рішення, крім випадків, якщо:
1) оскаржуване рішення/акт прийнято з істотним порушенням встановленого порядку його прийняття (порушення, яке істотно вплинуло на результат оцінки);
2) кількісні, якісні оцінки та висновки ґрунтуються на очевидно помилкових відомостях та/або не враховують суттєвих обставин (фактів), за умови врахування яких оскаржуване рішення/акт не могло бути прийнято;
3) наявні очевидні розбіжності та/або логічні суперечності між кількісними, якісними оцінками та/або висновками;
4) оскаржуване рішення/акт прийнято за відсутності повноважень або з використанням повноважень всупереч меті, з якою вони надані законом.
Суд за результатами розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першої цієї статті, або окремих його положень;
2) стягнення з відповідача (відповідачів) коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним (незаконним) індивідуальним актом/рішенням, якщо така вимога заявлена позивачем одночасно з вимогою про визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення;
3) відмову в задоволенні позовних вимог (повністю або частково).
24. Частиною восьмою статті 266-1 КАС України передбачено, що особливості визначення розміру шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами/рішеннями, зазначеними у частині першій цієї статті, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність».
25. Згідно з частиною дев`ятою статті 266-1 КАС України визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень:
1) не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;
2) не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;
3) не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди.
26. Суд не може прийняти будь-яке інше рішення, що може мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та/або ліквідації банку (частина десята статті 266-1 КАС України).
27. Також, Законом № 590-IX були внесені зміни й до статті 79 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною другою якої (після внесення змін) встановлено, що особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України.
28. Частинами третьою-четвертою статті 79 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень:
не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;
не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;
не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди.
Застосування положень цієї статті та/або відшкодування шкоди, завданої учаснику (учасникам) банку внаслідок протиправного (незаконного) віднесення банку до категорії неплатоспроможних, відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідації банку, відповідно до статті 79-1 цього Закону не звільняє такого учасника (учасників) від цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності за свої дії.
29. Окрім цього, Законом № 590-IX доповнено Закон України «Про банки і банківську діяльність» статтею 79-1, за приписами частини першої якої у разі визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення (індивідуального акта) Національного банку України, зазначеного у частині другій статті 79 цього Закону, особа, яка була учасником банку на момент прийняття такого рішення (індивідуального акта), має право на відшкодування шкоди, заподіяної таким рішенням (індивідуальним актом), у порядку, встановленому законом, з урахуванням особливостей, встановлених цією статтею.
30. Пунктом 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 590-IX встановлено, що судові провадження в адміністративних справах, визначених частиною першою статті 266-1 КАС України, в яких предметом спору є вимоги, що не відповідають нормам частин сьомої-десятої статті 266-1 КАС України, і судовий розгляд яких станом на день набрання чинності цим Законом не завершений у судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом постановлення рішення (ухвали, постанови), підлягають закриттю у відповідній частині судом, який розглядає справу.
31. Отже, з набранням чинності Законом № 590-IX законодавець врегулював особливості судового оскарження рішень Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України, прийнятих у процедурах виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідації, визначивши, що визнання таких рішень протиправними та їх скасування не відновлює становища банку чи його учасників, яке існувало до прийняття відповідних актів, не може бути підставою для скасування рішень, правочинів або інших дій, вчинених у межах зазначених процедур, та не породжує для осіб, які були учасниками банку на момент прийняття таких рішень, будь-яких прав, крім права на відшкодування заподіяної шкоди. У зв`язку з цим суди під час розгляду таких спорів повинні враховувати визначені законом особливості судового захисту та межі можливого поновлення прав осіб, права та інтереси яких пов`язані з відповідними процедурами.
32. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
33. Тобто законодавством встановлено обмеження у способах захисту прав колишніх учасників банку, щодо якого винесено рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (до яких закон відносить й акціонерів), які фактично зводять захист таких прав до вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта НБУ, ФГВФО, Мінфіну, НКЦПФР, рішення КМУ. Отже єдиним способом захисту прав особи, яка постраждала внаслідок порушень закону у процедурі ліквідації банку, від таких порушень є стягнення збитків у грошовій формі.
34. Подібний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19.
35. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на параграф 5 статті 66 Директиви Європейського Парламенту і Ради (ЄС) 2014/59/ЄС від 15.05.2014 «Про основні положення щодо фінансового оздоровлення та виведення з ринку неплатоспроможних банків та інвестиційних фірм» (далі - Директива 2014/59/ЄС), у якому визначено, що держави-члени повинні забезпечити, щоб кредитори, яких стосується виконання повноважень на списання або конверсію відповідно до параграфа 4, не мали права оскаржувати зменшення основної суми інструменту чи зобов`язання або у відповідних випадках його конверсію згідно з будь-якими положеннями законодавства держави-члена.
36. Порядок оскарження рішень про вжиття заходів із запобігання кризі, який, зокрема, врегульовує, що держави-члени повинні забезпечити, щоб кожна особа, якої стосується рішення про вжиття заходу з управління кризою, мала право на оскарження такого рішення. До права на оскарження застосовуються такі положення: подання апеляційної скарги автоматично не призупиняє дію оскаржуваного рішення; рішення органу із врегулювання підлягає негайному виконанню і є підставою для спростовної презумпції, що призупинення його виконання суперечило б інтересам суспільства. Для захисту інтересів осіб, які діють добросовісно і які придбали акції та інші активи, права або зобов`язання установи, яка підлягає врегулюванню, скасування рішення органу із врегулювання не впливає на адміністративні дії або транзакції, які здійснив орган із врегулювання на підставі скасованого рішення. У такому випадку засоби правового захисту у зв`язку із неправомірним рішенням або дією органів із врегулювання обмежуються компенсацією збитків, яких зазнав заявник у результаті рішення або дії (стаття 85 Директиви).
37. Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що таке регулювання прийнято Україною з метою адаптації законодавства до корпоративного та банківського права Європейського Союзу відповідно до зобов`язань за міжнародними договорами України, воно узгоджується зі статтею 85 Директиви 2014/59/ЄС та має певні особливості процедури застосування в національному праві, що допускається цими міжнародними договорами. Так, відповідно до цієї статті Директиви 2014/59/ЄС скасування рішення відповідного органу не повинне впливати на подальші акти чи правочини, які базувалися на такому рішенні; способи захисту від помилкового рішення чи дії обмежуються компенсацією майнових втрат позивача. Зазначений підхід базується на тому, що у процедурі виведення банку з ринку відбуваються настільки радикальні зміни як у структурі статутного капіталу, так і в майні банку (в тому числі внаслідок його докапіталізації), що навіть у разі порушення закону під час таких процедур повернення постраждалих осіб у попередній стан є неможливим, унаслідок чого як спосіб захисту порушених майнових прав може застосовуватися лише відшкодування збитків.
38. При цьому, розглядаючи справу № 910/18214/19, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на імперативні приписи пункту 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 590-IX про закриття провадження у справах, в яких розглядаються спори, у яких доводиться факт протиправності (незаконності) індивідуального акта НБУ, яким порушено права учасників банку.
39. Із змісту заявлених позовних вимог у цій справі видно, що вони фактично спрямовані на відновлення становища ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та його учасників, яке існувало до прийняття рішень про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, тобто на повернення банку до функціонування на ринку банківських послуг. При цьому вимога про зобов`язання НБУ здійснити перерахування грошових коштів з накопичувального рахунку банку на його кореспондентський рахунок також не є вимогою про відшкодування шкоди у розумінні статті 79-1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а має на меті відновлення діяльності банку та його майнового становища, що існувало до початку процедури його виведення з ринку. Отже, зазначені позовні вимоги не відповідають способам судового захисту, визначеним статтею 266-1 КАС України та статтями 79, 79-1 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
40. З огляду на невідповідність заявлених позивачем позовних вимог спеціальним критеріям, визначеним законодавцем у статті 266-1 КАС України для цієї категорії справ, Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що в силу приписів пункту 6 розділу II Прикінцеві № 590-IX провадження в цій справі підлягає закриттю.
41. При цьому слід зазначити, що у справі № 826/11415/16, у якій рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 та Верховного Суду від 17.06.2020, визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 23.06.2015 №408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних», що відповідно до частини дев`ятої статті 266-1 КАС надає особам, які були учасниками банку, право на відшкодування заподіяної шкоди.
42. Отже, враховуючи норми чинного законодавства, а також практику Великої Палати Верховного Суду, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту прав у розумінні статті 13 Конвенції, який не забезпечить поновлення порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду.
43. Враховуючи мету звернення позивача з цим позовом, Суд звертає увагу, що задоволення вимог про визнання протиправним рішення Правління НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не здатне відновити прав позивача, та суперечитиме приписам пункту 3 частини дев`ятої статті 266-1 КАС України.
44. З огляду на таке правове регулювання особливостей судової процедури розгляду спорів, пов`язаних із відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією банку, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження в цій справі на підставі пункту 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 590-IX.
45. Колегія суддів звертає увагу на те, що приписи Закону № 590-IX, які підлягають застосуванню у цій справі, мають пряму дію в часі та не позбавляють позивача права на ефективний судовий захист, а лише визначають виключний спосіб такого захисту. Зокрема, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з вимогою про відшкодування у грошовій формі шкоди, завданої протиправними рішеннями чи діями суб`єктів владних повноважень у процедурі виведення банку з ринку.
46. При цьому, Суд звертає увагу також на постанову Верховного Суду від 26.02.2025, у якій Верховний Суд підтримав висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі № 826/7432/17, яка була розглянута та вирішена судом першої інстанції у порядку адміністративного судочинства, погодившись при цьому з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19.
47. У цій постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виклав правовий висновок про те, що згідно з особливостями правового регулювання спірних правовідносин вимоги колишнього акціонера неплатоспроможного банку (в даному випадку - ліквідованого банку), не підлягають розгляду як в порядку адміністративного, так і в порядку господарського судочинства, й за суб`єктним складом учасників правовідносин не підпадають під юрисдикцію цивільного суду. Тобто такі вимоги не підлягають розгляду жодним судом.
48. Тут варто також вказати на те, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. На цьому наголошувала Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 03.10.2024 у справі №990/159/24.
49. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу судів, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц.
50. Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що оскаржувані судові рішення є вмотивованими і такими, що ґрунтуються на законі, зокрема положеннях Закону №590-IX, статті 266-1 КАС України. Правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не спростовують правильності висновків оскаржуваних судових рішень, а доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди з оцінкою обставин справи, наданою судами першої та апеляційної інстанцій.
51. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
52. Враховуючи наведене, касаційну скаргу ТОВ «Інвест-сервіс» слід залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду ухвалою від 04.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025 у справі № 640/21838/19 - без змін.
53. Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-сервіс» залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025 у справі № 640/21838/19 - залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач  А.І. Рибачук 

судді  А.Ю. Бучик 

Н.В. Коваленко