ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/9532/26
Провадження № 22-ц/820/1229/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Гринчука Р. С., П`єнти І. В., 
секретар судового засідання Кошельник В. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року про відмову у забезпеченні позову у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд 
у с т а н о в и в :

30 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору про виділ нерухомого майна із складу спільного майна подружжя, посвідченого 16 квітня 2024 року приватним нотаріусом Федосєєвою О. О., відповідно до якого житловий будинок котеджного типу загальною площею 239,4 кв. м, житловою площею 131,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 505075368250, переходить в особисту приватну власність ОСОБА_2 , а право спільної сумісної власності подружжя на цей житловий будинок припиняється, та договору про виділення майна подружжя, посвідченого 24 квітня 2024 року приватним нотаріусом Пруняком В. І., згідно з яким квартира АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 881710068101) переходить в особисту приватну власність ОСОБА_2 , а право спільної сумісної власності подружжя на зазначену квартиру припиняється.
Одночасно з поданням позову ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на майно, яке за оспорюваними договорами перейшло у власність ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок котеджного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 505075368250) та квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 881710068101). 
В обґрунтування заяви зазначала, що договори про виділення майна подружжя, які є предметом позову, були укладені ними формально для досягнення іншої мети - отримання відповідачем відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, без наміру їх виконання, тому є фіктивними правочинами. Нерухоме майно, яке було об`єктом зазначених договорів, після їх укладення перейшло у одноосібну власність ОСОБА_2 . Необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову щодо нерухомого майна виникла у зв`язку з тим, що відповідач має намір вчинити дії, спрямовані на відчуження майна. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Посилається на порушення норм процесуального права. Суд не врахував практику Верховного Суду в аналогічних справах і не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 10 березня 2026 року подав позов до неї про виселення з будинку, що свідчить про існування реального спору щодо майна між сторонами, а також про активні дії відповідача, спрямовані на реалізацію своїх прав як власника цього майна. ОСОБА_2 фактично розпоряджається спірним майном та може вчиняти щодо нього інші дії, у тому числі й відчуження. Тому, на її думку, існує реальна загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, поновлення порушених прав, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
На підставі частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно з пунктами 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та наслідків накладення арешту на майно.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об?єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Установлено, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про виділ нерухомого майна із складу спільного майна подружжя.
Право власності на об`єкти нерухомого майна зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договорів про виділ майна зі складу майна подружжя № 772 від 24 квітня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Пруняк В. І. та № 4908 від 16 квітня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Федосєєвою О. О.
Між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, яке було предметом зазначених договорів. 
Позивачка просила застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на житловий будинок та квартиру, які внаслідок укладення оспорюваних договорів, належать відповідачу.
Установивши вказані обставини, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на житловий будинок та квартиру, виділ яких зі складу спільного майна подружжя оспорюється позивачкою, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернувся до суду. 
Апеляційний суд з урахуванням змісту заявлених позовних вимог та балансу інтересів сторін вважає застосування арешту щодо нерухомого майна співмірним із позовними вимогами. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Та обставина, що можливе рішення суду про задоволення позову в справі не підлягає примусовому виконанню, не свідчить про неможливість застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, якщо невжиття заходів забезпечення позову негативно впливатиме на можливість позивачки ефективно захистити (поновити) свої порушені права.
Арешт на житловий будинок та квартиру не обмежує права відповідача на володіння та користування нерухомим майном. 
За встановлених обставин і наведених вище норм права оскаржувану ухвалу суду необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на житловий будинок котеджного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 505075368250) та квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 881710068101), що належать на праві власності ОСОБА_2 .
Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню за наслідками розгляду справи по суті позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на житловий будинок котеджного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 505075368250) та на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 881710068101), що належать на праві власності ОСОБА_2 .
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 01 липня 2026 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай 

Судді Р. С. Гринчук 

І. В. П`єнта