Справа № 183/8671/25
№ 2/183/2723/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача Голдзіцької О. К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, Управління житлово-комунального господарства Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про:
- визнання незаконною відмови Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області в приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язання Управління житлово-комунального господарства Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області вчинити дії по приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі – позивач-1), ОСОБА_2 (надалі – позивач-2), ОСОБА_3 (надалі – позивач-3) звернулися до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу між суддями від 26 серпня 2025 року справу передано головуючому судді.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 липня 2025 року позивачі звернулися з заявою до відповідача відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_2 . Рішенням Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області від 21 липня 2025 року № 67 ВС/ЗГ в наданні в приватну власність шляхом приватизації зазначеної квартири позивачам відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення відповідач посилається на норми законодавства, відповідно до яких на період дії правового режиму воєнного стану заборонено приватизацію об`єктів нерухомого майна, розташованого на території ведення бойових дій включених до переліку згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376.
Позивачі не погоджуються з рішенням відповідача, посилаючись на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить до державного житлового фонду місцевих рад, є власністю територіальної громади м. Сіверськодонецька. Позивачі є наймачами житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 43,5 кв. м. Ордер на житлове приміщення № 69п від 03 жовтня 1995 року виданий на ім`я: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_7 змінила своє місце проживання і 30 січня 2010 року зареєструвала його за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно з Витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 01 липня 2025 року в зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . 
Згідно зі свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Хмельницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер
Станом на 14 липня 2025 року на час звернення з заявою про приватизацію житла в квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 .
Посилаючись на статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 47 Конституції України, ст. 29, ч. 1 ст. 328, 345 ЦК України, ст. 1, 6, 8, 9, 58, 61, 64 ЖК України, ст. 2, 5, 8, 9, 15 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», ч. 2 ст. 3, п. 7-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» позивачі наголошують, що перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, на спірну квартиру не розповсюджується. Позивачі на законних підставах зареєстровані та постійно проживали у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного ними житла є такою, що порушує їх право на приватизацію. Сіверськодонецька міська територіальна громада Луганської області не відноситься до адміністративно-територіальних одиниць у зоні бойових дій або наближених до зони бойових дій, оскільки з 25 червня 2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. прийняте Сіверськодонецькою міською військовою адміністрацією Сіверськодонецького району Луганської області рішення про відмову в приватизації житла за заявою ОСОБА_1 є протиправним і підлягає скасуванню.
Постановленою суддею ухвалою від 27 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 
Постановленою судом ухвалою від 15 жовтня 2025 року розгляд справи за участі позивачів призначено проводити в режимі відеоконференцзв`язку.
05 листопада 2025 року представникові позивачів надано доступ до матеріалів справи в електронній формі.
Постановленою судом ухвалою від 25 листопада 2025 року розгляд справи за участі представника позивачів призначено проводити в режимі відеоконференцзв`язку.
17 грудня 2025 року представником відповідача-1 подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник просить відмовити у позові. В обґрунтування відмови вказує, що вимоги позивачів безпідставні та необґрунтовані. Постановами КМУ від 06 грудня 2022 року № 1364 та від 22 грудня 2023 року № 1368 установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування не проводиться приватизація об`єктів, які розташовані на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, для яких не визначена дата завершення бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. У відповідності до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 Сєвєродонецька міська територіальна громада з 25 червня 2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територія України. Отже, в силу положень чинного законодавства України, Сіверськодонецька міська військова адміністрація станом на сьогоднішній день прямо обмежена на вчинення дій направлених на приватизацію нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . 
Наголошує, що позивачі не зверталися у встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» порядку до Сіверськодонецької міської військової адміністрації з заявою та необхідним переліком документів на приватизацію, а отже й відповідно орган приватизації не приймав жодних управлінських рішень про відмову у приватизації, як того вимагає чинне законодавство. Отже, права, свободи чи інтереси позивачів у цій справі не порушені, а тому предмет спору у цій справі відсутній. Також указує, що суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу виконавчої влади та перебирати на себе її повноваження.
21 грудня 2025 року представником позивачів подана відповідь на відзив, у якій представник наголосила на правомірності позовних вимог, належності способу захисту права, безпідставності посилань представника відповідача-1 на не звернення позивачів до органу приватизації, ефективність обраного способу захисту права, наявності відмови відповідача-1 в приватизації майна.
Постановленою судом ухвалою від 24 березня 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивачів підтримала позов та просила його задовольнити. Наголосила на тому, що положення Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» встановлюють виключний перелік підстав для відмови в приватизації квартири та не містить заборони приватизації у цьому випадку. Позивачі звернулися в установленому законом порядку для проведення приватизації, мають право приватизувати займане ними житлове приміщення, відповідачем-1 безпідставно відмовлено позивачам у приватизації квартири, оскільки квартира знаходиться не на території, на якій ведуться бойові дії. На запитання суду пояснила про відсутність інформації щодо належності позивачів до військовослужбовців військових формувань та правоохоронних органів України та те. що квартира належить до комунального житлового фонду.
Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив. У відзиві про розгляд справи у відсутність представника не просив.
Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
З урахуванням надання відзиву на позов відповідачем-1, неявка представника відповідача-1 та відповідача-2 не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.
Суд, заслухавши аргументи представника позивачів, перевіривши доводи позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив матеріалами справи, висновує таке.
Позивачами надано в справу незасвідчену копію Ордеру № 69-п на житлове приміщення, виданого виконавчим комітетом Сєвєродонецької ради народних депутатів у 1995 році щодо квартиру АДРЕСА_2 на склад сім`ї: ОСОБА_4 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ; ОСОБА_2 /а.с.21/.
З засвідчених копій паспортів громадян України позивачів /а.с.9, 11, 12/, довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 949131-2021 /а.с.10/ вбачається, що ОСОБА_10 (до шлюбу, укладеного 22 жовтня 2021 року /а.с.20/ ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане місце проживання підтверджене наданими позивача засвідченими копіями Довідок про взяття на облік ВПО від 28 липня 2022 року, від 08 серпня 2022 року та від 01 квітня 2022 року /а.с.17, 18, 19/, згідно з якими, окрім указаного, місце перебування позивачів зареєстроване за адресою АДРЕСА_4 ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) та АДРЕСА_5 .
Згідно з засвідченою копією паспорту громадянки України з 30 січня 2010 року ОСОБА_12 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.13/.
Листом Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області № 67 ВС/ЗГ від 21 липня 2025 року на заяву ОСОБА_1 № В-1624/2024 від 14 липня 2025 року позивача-1 повідомлено, що:
- за результатами розгляду звернення встановлено відсутність приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 та належність вказаної квартири до комунальної власності Сєвєродонецької міської територіальної громади;
- з 25 червня 2022 року по час надання відповіді територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою російською федерацією;
- законодавством України встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування не проводиться приватизація об`єктів, які розташовані на територіях активних бойових, дій, та територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, для яких не визначена дата завершення бойових дій, включених до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 /а.с.22/.
Позивачі вважають, що листом Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області № 67 ВС/ЗГ від 21 липня 2025 року їм фактично було відмовлено в задоволенні поданої ними заяви про приватизацію, що стало підставою їх звернення до суду. Відповідач-1 вважає, що заява ОСОБА_1 не є заявою про приватизацію та що право позивачів не порушене. 
Таким чином матеріали справи та позиція сторін свідчить про існування спору між позивачами та відповідачами з приводу права громадян на приватизацію займаного ними житлового приміщення. 
Вирішуючи позов, суд ураховує таке.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.
Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
Суд ураховує, що оскільки звернення позивачів та розгляд такого звернення відповідачем-1 відбулися у липні 2025 року, то застосуванню до спірних відносин підлягає законодавство, що регулювало спірні відносини у редакції на час їх виникнення без урахування змін, внесених Законом України «Про основні засади житлової політики» від 13 січня 2026 року № 4751-IX, що набрав чинності 15 лютого 2026 року. Відтак, тут та надалі суд наводить норми законодавства, що були чинними в редакції на момент виникнення спірних відносин.
Так, у частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII.
Згідно з частиною одинадцятою статті 8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
У частині десятій статті 8 Закону № 2482-XII закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; надалі – Закон № 500-VI), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII).
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).
Зокрема, ст. 1 Закону № 500-VI визначено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.
Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (надалі – Положення) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Зокрема, громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла; копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла; форму первинної облікової документації № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста» з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.
За п. 19 Положення довідка про реєстрацію місця проживання видається органом реєстрації відповідно до вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (зі змінами). 
Згідно з п. 20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території).
При цьому, за п.10, 12 Положення якщо загальна площа квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальних квартирах, що підлягають приватизації, перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату. Сума доплати визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра. Незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян об`єкти, визначені статтею 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
За ст. 3 Закону № 2482-XII приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.
Згідно зі ст. 6 Закону № 2482-XII незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними, в тому числі, квартири (будинки), в яких мешкають військовослужбовці, котрим встановлена пільга Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону № 2482-XII право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений законодавством.
Відповідно до законодавства України державний облік житлового фонду здійснюється за єдиною для України системою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (стаття 28 ЖК України).
Неналежний облік житлових приміщень (квартир) державного житлового фонду, що перешкоджає їх приватизації громадянами, які на законних підставах вселилися та проживають у цих приміщеннях (квартирах) та відповідно до закону мають право на їх приватизацію, не може покладати на цих громадян негативні наслідки такої бездіяльності уповноважених органів державної влади / місцевого самоврядування та тягар ризиків відмови у приватизації житлових приміщень (квартир) з цих підстав.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд.
Якщо органи приватизації зволікають із прийняттям відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передання спірного житла у приватну власність позивача.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 (провадження № 61-1311сво23).
Суд ураховує, що заслуговують на увагу аргументи позивачів та їх представника про незастосовність до цих правовідносин норм Постанов Кабінету Міністрів України № 1364 від 06 грудня 2022 року та № 1368 від 22 грудня 2023 року, на застосуванні яких наполягає відповідач-1 та що вказано в листі від 14 липня 2025 року.
Так, п. 7-4 Розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» установлено, що тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану не проводиться приватизація об`єктів, розташованих на територіях адміністративно-територіальних одиниць у зоні бойових дій або наближених до зони бойових дій, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1-10 Постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364, з урахуванням змін, внесених Постановою від 22 грудня 2023 року № 1368, передбачено, що для реалізації положень пункту 7-4 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» до територій адміністративно-територіальних одиниць у зоні бойових дій або наближених до зони бойових дій, на яких тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, не проводиться приватизація, належать території активних бойових дій, території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, для яких не визначена дата завершення бойових дій, включених до переліку.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, Сєвєродонецька міська територіальна громада у період з 24 лютого 2022 року по 25 червня 2022 року відносилася до території, на якій велися бойові дії та з 25 червня 2022 року є територією України, тимчасово окупованою рф.
Відтак, застосування положень п. 7-4 Розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з 25 червня 2022 року до території Сєвєродонецької міської територіальної громади неможливе.
Водночас, як позивачами, так і відповідачами у цій справі не враховано положення частини першої статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», за якою на період тимчасової окупації приватизація об`єктів державної та комунальної власності, розташованих на тимчасово окупованій території, забороняється, крім випадків приватизації жилих приміщень, що знаходяться на тимчасово окупованій території, військовослужбовцями військових формувань та правоохоронних органів України.
Оскільки територія Сєвєродонецької міської територіальної громади, яка включає місто Сіверськодонецьк згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 є тимчасово окупованою, квартира АДРЕСА_2 є комунальною власністю, а позивачі не є військовослужбовцями військових формувань та правоохоронних органів України, які продовжують проходження військової служби в інших регіонах України або звільнені до початку окупації відповідної території з військової служби підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача-2 вчинити дії по приватизації суд не вбачає.
При цьому, на аргументи позивачів та їх представника щодо виключності підстав відмови у приватизації, встановленої у законодавстві та відсутності серед підстав відмови знаходження житла на тимчасово окупованій території суд зазначає, що норма частини першої статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не встановлює додаткову підставу відмови у приватизації, а встановлює тимчасову, до звільнення з окупації, заборону розгляду такого питання. 
Крім того, суд приймає до уваги те, що позивачами не надано суду доказів їх звернення до відповідачів з заявою про приватизацію, яка-б за долученими документами відповідала пункту 18 Положення. Так суду не надано: копій документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження); довідки про реєстрацію місця проживання громадян, які подають заяви, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі; технічного паспорту на квартиру у житловому будинку; належним чином засвідчену копію ордеру на жиле приміщення; документів, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; заяву-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири. 
Відтак, заслуговують на увагу доводи відповідача-1 про не підтвердження позивачами належними доказами факту їх звернення до відповідачів саме з заявою про приватизацію та визнання незаконної відмови відповідача-1.
Доводи представника позивачів, що наданий лист Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області № 67 ВС/ЗГ від 21 липня 2025 року є таким підтвердженням суд відхиляє, оскільки з самого наданого суду листа неможливо встановити відповідність заяви ОСОБА_1 нормам Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.
За таких обставин наявні підстави для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.
Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивачів, яким відмовлено у позові.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:
у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – відмовити. 
Судові витрати покласти на позивачів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду у повному обсязі складене та підписане 11 червня 2026 року.

Учасники справи:
позивач-1 – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 ;
позивач-2 – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_5 ;
позивач-3 – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 ;
відповідач-1 – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32;
відповідач-2 – Управління житлово-комунального господарства Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 23264003; місцезнаходження: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, вул. Хмельницького, буд. 115.

Суддя          Д. О. Парфьонов