ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 196/1417/24
провадження № 61-618св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - керівник Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., Красвітіної Т. П.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У жовтні 2024 року керівник Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки.
2. Ухвалою місцевого суду від 11 листопада 2024 року відкрито провадження у справі.
3. Ухвалою суду від 23 червня 2025 року позовну заяву прокурора залишено без руху.
Залишаючи позовну заяву без руху, керуючись статтями 177, 185, 187 ЦПК України, суд вказав, що прокурором не додано до позовної заяви доказів, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінки (експертно-грошова оцінка земельної ділянки), яка здійснена у порядку, визначеного законом.
4. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року позов прокурора залишено без розгляду.
Залишаючи позов прокурора без розгляду, місцевий суд виходив із того, що прокурором не виконано вимог ухвали суду від 23 червня 2025 року щодо внесення на депозитний рахунок грошових коштів у розмірі вартості земельної ділянки, експертно-грошова оцінка якої здійснена в порядку, визначеному законом станом на день звернення до суду.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
5. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області задоволено. Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
6. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу місцевого суду та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходив із того, що на час подання позову у прокуратури був відсутній обов`язок внесення на депозитний рахунок грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, що свідчить про помилковість висновків суду щодо залишення позовної заяви без розгляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
7. У січні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
8. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 19 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
9. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
10. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
11. Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно скасував ухвалу суду першої інстанції, помилково вважаючи, що норми частини четвертої статті 177 ЦПК України в редакції Закону від 12 березня 2025 року щодо внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна не застосовуються до вказаних правовідносин, оскільки така норма права має зворотну дію в часі. Також не відповідає обставинам справи твердження апеляційного суду, що прокурор заперечує добросовісність відповідачки під час набуття у власність спірної земельної ділянки, оскільки сторона позивача в позовній заяві посилається саме на добросовісність набувача земельної ділянки. Вказане принципово впливає на правильне застосування частини четвертої статті 177 ЦПК України та статті 390 Цивільного кодексу України. Серед іншого, апеляційний суд вказав, що інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву, хоча такий стороною відповідача був поданий ще 12 вересня 2025 року, тобто Дніпровський апеляційний суд з істотним порушенням засад змагальності не врахував доводи, міркування та заперечення іншої сторони, не висвітлив їх, не надав їм жодної оцінки.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
12. У лютому 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2. від керівника Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області, у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
13. У жовтні 2024 року керівник Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки.
14. Ухвалою місцевого суду від 11 листопада 2024 року відкрито провадження у справі.
15. Ухвалою суду від 23 червня 2025 року позовну заяву прокурора залишено без руху.
16. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року позов прокурора залишено без розгляду.
17. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області задоволено. Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Позиція Верховного Суду
18. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
19. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
20. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
21. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
22. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
23. Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що 09 квітня 2025 року набув чинності Закон № 4292-ІХ, а тому відповідно до статей 390, 391 ЦК України, пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4292-ІХ, частини четвертої статті 177 ЦПК України прокурор мав усунути недоліки позовної заяви шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми у розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок), здійсненої в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви, однак прокурор вказані вимоги закону не виконав, що свідчить про неможливість розгляду вказаної справи судом.
24. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу місцевого суду та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходив із того, що на час подання позову у прокуратури був відсутній обов`язок внесення на депозитний рахунок грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, що свідчить про помилковість висновків суду щодо залишення позовної заяви без розгляду.
25. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
26. Законом № 4292-ІХ статтю 390 ЦК України доповнено частиною п`ятою такого змісту:
«5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
27. Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 4292-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:
нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;
нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
28. Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 4292-IX частину четверту статті 177 ЦПК України доповнено абзацом другим такого змісту:
«У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
29. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України у редакції Закону України № 4292-IX).
30. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц підкреслено, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем.
31. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
32. Норма частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з тим, у разі подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача норми частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.
33. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення, що, однак, не звільняє позивача від обов`язку визначити при зверненні до суду підстави позову, тобто чи майно витребовується у добросовісного чи недобросовісного набувача. 
34. У разі встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК України без застосування норм частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Водночас у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивач попередньо не вніс вартість майна на депозитний рахунок суду.
35. Звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор вказував, що у 2013 році ОСОБА_3 набула у власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.
Зазначав, що ОСОБА_3 відповідно до вимог статті 121 ЗК України використала своє право на виділення землі для ведення особистого селянського господарства.
Водночас, у лютому 2020 року ОСОБА_3 також набула у власність земельну ділянку площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства.
В подальшому у березні 2020 року ОСОБА_3 відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_1 .
Прокурор вказував, що ОСОБА_1 набула у власність спірну земельну ділянку в особи, яка не мала права її відчужувати, а тому така земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на користь держави.
При цьому позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що майно може бути витребувано, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Також прокурор посилався на наявність підстав для втручання держави у право на мирне володіння майном відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначав, що відповідачка не позбавлена можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до особи, в якої було придбано спірну земельну ділянку, на підставі статті 661 ЦК України.
36. 22 квітня 2025 року представником відповідача ОСОБА_2 до суду було подано клопотання про залишення позовної заяви без руху, обґрунтоване набранням чинності Законом України № 4292-ІХ.
37. З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2025 року заступником керівника Слобожанської окружної прокуратури було направлено листа до Царичанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в якому, з посиланням на набрання чинності Законом України № 4292-ІХ, вимагалося надати до Слобожанської окружної прокуратури інформацію, чи планується селищною радою внесення вартості земельних ділянок площею 1,8 га та 0,65 га на депозитний рахунок суду (справи № 196/695/24 та № 196/1417/24) з метою компенсації вартості нерухомого майно добросовісному набувачу - ОСОБА_1 . Крім того, зверталася увага, що територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартість майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника (Т. 1, а. с. 183-186).
38. Ухвалою суду від 23 червня 2025 року позовну заяву прокурора залишено без руху.
Залишаючи позовну заяву без руху, керуючись статтями 177, 185, 187 ЦПК України, суд вказав, що прокурором не додано до позовної заяви доказів, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінки (експертно-грошова оцінка земельної ділянки), яка здійснена у порядку, визначеного законом.
39. На виконання вимог ухвали місцевого суду позивачем 30 червня 2025 року подано до суду заяву, у якій останній посилається на обставини, викладені в позовній заяві. Також було вказано, що прокурор звернувся з позовом з дотриманням всіх вимог діючого на той час законодавства; законодавцем не визначено чіткого часового проміжку чи стадії, на якій орган державної влади, місцевого самоврядування або прокурор повинен внести кошти на депозитний рахунок; положення частини четвертої статті 177 ЦПК України не мають зворотної дії в часі. Крім того, зазначено, що з метою усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 23 червня 2025 року окружною прокуратурою повторно направлено лист Царичанській селищній раді Дніпропетровської області щодо можливості внесення коштів на депозитний рахунок суду, однак відповідно до листа Царичанської селищної ради від 25 червня 2025 року № 2048/02.2-10 встановлено, що питання внесення вартості земельної ділянки планується розглянути на засіданні сесії Царичанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. При цьому підкреслено, що ухвала суду від 23 червня 2025 року про залишення без руху на надання позивачу 5 днів для усунення порушень є передчасною та такою, що порушує право на захист держави в особі Царичанської селищної ради.
40. Колегією суддів враховано, що вимоги ухвали суду від 23 червня 2025 року про залишення позовної заяви без руху не виконані, хоча необхідність їх виконання по суті не заперечувалася, про що свідчать як звернення до Царичанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, так і заява, подана до суду у порядку статей 182-183 ЦПК України. При цьому підстави позову прокурором змінені не були. 
41. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року позов прокурора залишено без розгляду.
42. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду з підстав відсутності доказів, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оскільки позов пред`явлено про витребування земельної ділянки у добросовісного набувача й, відповідно, дотримання вимог, передбачених в статті 177 ЦПК України, є обов`язковим.
43. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу місцевого суду та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, не врахував, що прокурор не обґрунтовував позовні вимоги недобросовісністю відповідачки, а навпаки посилався на норми права, які регулюють підстави витребування земельної ділянки саме у добросовісного набувача.
44. Прокурор, подаючи заяву на виконання вимог ухвали місцевого суду від 23 червня 2025 року, підтримав доводи, якими обґрунтовано позовні вимоги, тобто не наполягав на тому, що відповідачка є недобросовісним набувачем.
45. Крім того, як вже зазначалося, з матеріалів справи вбачається, що прокурор листом звертався до Царичанської селищної ради, у якому поставлено питання щодо сплати селищною радою вартості земельних ділянок на депозитний рахунок суду з метою компенсації вартості нерухомого майна добросовісному набувачу - ОСОБА_1 . 
46. Таким чином, оскільки позовні вимоги стосувались витребування спірного майна від добросовісного набувача, тому відповідно до положень частини четвертої статті 177 ЦПК України прокурор мав надати докази, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.
47. Крім того, висновки апеляційного суду про те, що у прокурора був відсутній обов`язок внесення коштів на депозитний рахунок, оскільки на час подання позову законодавством не було передбачено таких вимог у відповідній категорії справ, є помилковими, оскільки положення Закону України № 4292-ІХ, яким здійснено відповідні зміни у законодавстві, мають зворотню дію в часі й, відповідно, у прокурора, який обґрунтовував позов наявністю підстав для витребування майна у добросовісного набувача, був обов`язок щодо внесення відповідних коштів на депозитний рахунок.
48. Отже, місцевий суд, врахувавши, що прокурором не виконано вимоги ухвали, якою залишено позовну заяву без руху з підстав відсутності доказів внесення коштів на депозитний рахунок суду, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду.
49. Суд апеляційної інстанції наведеного вище не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування ухвали місцевого суду та направлення справи для продовження розгляду.
50. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.
2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року скасувати.
3. Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович