Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.05.2026  	Справа №607/21886/25 Провадження №2/607/2480/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого - судді - Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання - Трембач С.О.,
за участі сторін:
представника позивача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області - Бучинського Т.П.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських (материнських) прав та
У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
21 жовтня 2025 року Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування, звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських (материнських) прав щодо дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області зазначила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2024 року (справа № 607/22210/23) ухвалено рішення про відібрання дитини у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. На підставі цього рішення виконавчий комітет Великогаївської сільської ради надав ОСОБА_2 статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Крім того, рішенням виконавчого комітету Великогаївської сільської ради від 12 червня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено опікуном малолітнього ОСОБА_2 . 
У позові вказано, що ОСОБА_3 , був засуджений 15 липня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за частиною першою статті 121, 395, частиною четвертою статті 185, частини першої статті 70 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі, та відбував покарання в Коломийській виправній колонії № 4 з 31 жовтня
2024 року. У позові також акцентовано увагу на тому, що батько дитини відповідно до сповіщення сім`ї № 355 від 16 квітня 2025 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_4 , зник безвісти 13 квітня 2025 року, під час виконання бойового завдання в районі ведення бойових дій біля населеного пункту с. Надія, Сватівського району Луганської області, що позбавляє його можливості виконувати батьківські обов`язки щодо виховання та піклування про дитину. 
Позивач також вказує, що ОСОБА_4 (опікун) 1969 року народження разом із підопічною дитиною ОСОБА_2 , 2022 року народження, виїхали за межі України на час проведення воєнних дій на території України та проживають в Італійській Республіці за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до звіту опікуна про діяльність за 2024-2025 роки щодо захисту прав та інтересів підопічної дитини, збереження їй майна та житла, встановлено, що ОСОБА_2 , 2022 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також, працівником служби у справах дітей проведено бесіду із опікуном ОСОБА_4 , в якій з`ясовано, що ОСОБА_1 (матір дитини), 1994 року народження жодного разу не зателефонувала, не поцікавилась станом здоров`я та життям дитини, не виявляла ніякого інтересу до її благополуччя. Це свідчить про тривале ігнорування батьківських обов`язків з її боку. ОСОБА_1 не вживала заходів для повернення дитини, що свідчить про її безвідповідальне ставлення до виховання дитини. 19 лютого 2025 року працівником Служби у справах дітей Великогаївської сільської ради ОСОБА_1 було повідомлено про дату, час та місце проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини Великогаївської сільської ради та наголошено необхідність її присутності на цьому засіданні, утім ОСОБА_1 не з`явилась на засідання й не повідомила про причини неявки.
Таким чином, ОСОБА_1 , яка є матір`ю малолітньої дитини, фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться станом здоров`я дитини, її фізичним і духовним розвитком, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, що є підставами для позбавлення батьківських прав.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Відповідач - ОСОБА_1 - своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не скористалася.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 17 лютого 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.
Представник позивача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області - Бучинський Т.П. - в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у ньому та просив його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Статтею 128 ЦПК України унормовано особливості виклику учасників справи у судове засідання судовими повістками про виклик. Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова
від 30 листопада 2022 року, справа № 760/25978/13-ц).
Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа № 361/8331/18).
Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.
Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 2383, місце реєстрації: Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Відповідно до цього свідоцтва про народження батьками дитини є: ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_1 (мати) (а.с. 4).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2024 року (справа № 607/22210/23) позов органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено повністю. Відібрано малолітню дитину ОСОБА_2 від матері ОСОБА_1 та від батька ОСОБА_3 без позбавлення їх батьківських прав. Передано малолітню дитину ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, а також вирішено питання про стягнення з батьків аліментів на утримання дитини (а.с. 17 - 20).
Рішенням виконавчого комітету Великогаївської сільської ради «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 »
від 23 травня 2024 року № 105 ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 13).
Наказом служби у справах дітей Великогаївської сільської ради «Про взяття на первинний облік дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 » від 23 травня 2024 року № 3 взято дитину позбавлену батьківського піклування ОСОБА_2 на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей Великогаївської сільської ради з 30 травня 2024 року (а.с. 12).
Рішенням виконавчого комітету Великогаївської сільської ради «Про призначення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування та його майном» від 12 червня 2024 року № 127 призначено ОСОБА_4 опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування ОСОБА_2 та його майном (а.с. 14).
Згідно з відповіддю Державної установи «Коломийська виправна колонія № 41» від 29 січня 2025 року № 2/3/1-437 станом на 30 січня 2025 року матеріали відносно засудженого ОСОБА_3 знаходяться на розгляді в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області щодо застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом (стаття 81-1 Кримінального кодексу України) (а.с. 16).
Як вказано у листі Комунального некомерційного підприємства «Тернопільського обласного центру реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради від 04 лютого 2025 року № 12 батьки відвідували ОСОБА_2 - 13 листопада 2023 року, 23 листопада 2023 року, 24 листопада 2023 року, 25 листопада 2023 року, 01 грудня 2023 року, 03 грудня
2023 року, 04 грудня 2023 року, 05 грудня 2023 року, 06 грудня 2023 року, 09 грудня 2023 року, 11 грудня 2023 року, 27 грудня 2023 року, 12 січня 2024 року, 24 січня 2024 року, 26 січня
2024 року, 27 січня 2024 року, 01 лютого 2024 року, 02 лютого 2024 року, 05 квітня 2024 року,
13 квітня 2024 року, 28 квітня 2024 року, 02 травня 2024 року, 05 травня 2024 року, 11 травня 2024 року, 15 травня 2024 року, 19 травня 2024 року, 26 травня 2024 року, 29 травня 2024 року. Тричі батьки з`явились у невстановлений для відвідування час, тому відвідування не відбулось. Інколи дитині на відвідування приносили гостинці у вигляді солодощів, соку, фруктів, а також іграшки (а.с. 15).
Відповідно до сповіщення сім`ї від 16 квітня 2025 року № 355, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , радіотелефоніст 4 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (шквал) військової частини НОМЕР_3 , який проходив військову службу за контрактом, зник безвісти 13 квітня 2025 року, під час виконання бойового завдання, захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України в районі ведення бойових дій біля населеного пункту с. Надія, Сватівського району, Луганської області (а.с. 11). 
13 жовтня 2025 року начальником ССД Великогаївської сільської ради О. Дерев`яною було проведено бесіду (через месенджер «Viber») із ОСОБА_4 (опікуном), у якої на утриманні та вихованні дитина позбавлена батьківського піклування - ОСОБА_2 . 26 червня 2024 року ОСОБА_4 разом із підопічною дитиною ОСОБА_2 виїхали до Італійської Республіки та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Під час бесіди ОСОБА_4 (опікун) повідомила, що ОСОБА_1 (матір дитини), жодного разу не зателефонувала їй, не поцікавилась станом здоров`я та життям дитини (а.с. 21). 
Згідно характеристики виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області від 16 жовтня 2025 року № 49, ОСОБА_1 має інвалідність з дитинства, зареєстрована і проживає в АДРЕСА_2 , разом з батьком ОСОБА_5 . ОСОБА_1 на дату довідки розлучена. Син - ОСОБА_2 перебуває під опікою бабусі - ОСОБА_4 , які на цей час проживають за кордоном (а.с. 10).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради про доцільність/ недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Великогаївської сільської ради від 26 лютого 2025 року № 34, орган опіки та піклування Великогаївської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
(а.с. 22 - 25).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
2.2. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (частина друга); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя).
Питання батьківства (материнства), інституту шлюбу та сім`ї, пріоритетності захисту інтересів дітей є стрижневими аспектами національної правової системи, що унормовані Сімейним кодексом України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон № 2402), іншими актами законодавства України. На максимальний захист інтересів дітей спрямовано дію й низки міжнародних актів.
За принципом 6 Декларації прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Статтею 9 Конвенції передбачено: держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (пункт 1); держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункт 3).
Частиною першої, другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
2.3. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону № 2402).
Частиною першою статті 8 Закону № 2402 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону № 2402).
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141
СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (частина перша); батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга); батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частина третя); батьки зобов`язані поважати дитину (частина четверта).
У частинах першій та третій статті 151 СК України зазначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Згідно з частинами другою і четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
У пунктах 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При цьому у пункті 18 Постанови звернуто увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 
Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно та ґрунтовно досліджувати наявні докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції й обґрунтувань. 
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року (заява № 39948/06) зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції»/«Gnahore v. France», №40031/98, пункт 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії»/«Scozzari & Giunta v. Italy», [GC], №39221/98 і № 41963/98, пункт 148, ЄСПЛ 2000-VIII).
Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує («mutatis mutandis», справа «Хазе проти Німеччини»/«Haase v. Germany», № 11057/02, пункт 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки»/«Wallova and Walla v. the Czech Republic», № 23848/04, пункт 72, від 26 жовтня 2006 року; «Гавелка та інші проти Чеської Республіки»/«Havelka and Others v. the Czech Republic», №23499/06, пункт 57, від 21 червня
2007 року).
З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа «К.А. проти Фінляндії»/«K.A. v. Finland», № 27751/95, пункт 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Мозер проти Австрії»/«Moser v. Austria»), № 12643/02, пункт 68, від 21 вересня 2006 року).
Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання («mutatis mutandis», ухвали у справах: «Шульц проти Польщі»/«Schultz v. Poland», № 50510/99, від 08 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини»/«Remmo and Uzunkaya v. Germany», № 5496/04, від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки»/«Polasek v. Czech Republic», № 31885/05, від 08 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (пункти 49 - 51).
Страсбурзький суд зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Відтак, суд констатує, що у кожній конкретній справі насамперед необхідно брати до уваги інтереси дитини, її право виховуватися у сім`ї за участі батька і матері; зростання дитини у сім`ї є найбільшим природним, традиційним способом її виховання й тільки встановивши, що перебування дитини під опікою її батьків (або окремо матері чи батька) несе реальну загрозу інтересам дитини, зважаючи на встановлені обставини справи, пов`язані з тривалим та систематичним нехтуванням батьками (матір`ю/батьком) своїми обов`язками, у якості виняткового заходу є прийнятним ухвалення рішення про позбавлення батьківських/материнських прав. 
2.4. Відповідно до сімейного законодавства позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який супроводжується настанням істотних юридичних наслідків як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою суттєві правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
У постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року (справа № 185/9339/21) вказано, що тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
2.5. Як було зазначено, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_2 , батьками якого вказані: ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_1 (мати).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2024 року (справа № 607/22210/23) позов органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено повністю.
Рішенням виконавчого комітету Великогаївської сільської ради «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23 травня 2024 року № 105 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування,
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наказом служби у справах дітей Великогаївської сільської ради «Про взяття на первинний облік дитини позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 » від 23 травня 2024 року № 3 взято дитину позбавлену батьківського піклування ОСОБА_2 , на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей Великогаївської сільської ради з 30 травня 2024 року.
Рішенням виконавчого комітету Великогаївської сільської ради «Про призначення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном над дитиною позбавленою батьківського піклування та його майном» від 12 червня 2024 року № 127 призначено ОСОБА_4 , опікуном над дитиною позбавленою батьківського піклування ОСОБА_2 та його майном.
З 13 квітня 2025 року ОСОБА_3 (батько дитини) вважається зниклим безвісти, під час виконання бойового завдання в районі ведення бойових дій біля населеного пункту с. Надія, Сватівського району, Луганської області. 
Відповідно до частини першої статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не виконує своїх батьківських (материнських) обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, духовним та моральним розвитком, не підтримує з нею жодних контактів, не виявляє інтересу до її життя та фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. 
Відповідно до статей 164, 165, 166 СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та не здійснюють батьківського піклування, передбачено застосування такої правової санкції, як позбавлення батьківських прав.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).
Згідно з висновком органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , затвердженим рішенням виконавчого комітету Великогаївської сільської ради від 26 лютого 2025 року № 34, орган опіки та піклування Великогаївської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , щодо малолітньої дитини ОСОБА_2 .
Суд враховує, що питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не є предметом розгляду у цій справі, а тому обставини його зникнення безвісти оцінюються виключно як фактичні дані щодо сімейного стану дитини.
Таким чином, позивач надав суду належні та допустимі докази ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які є законною підставою для позбавлення її батьківських (материнських) прав, та неможливості зміни її поведінки на краще, оскільки навіть після ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області
від 18 березня 2024 року (справа № 607/22210/23), яким у відповідача відібрано дитину без позбавлення батьківських (материнських) прав, відповідна поведінка не зазнала позитивних змін. 
Отже, суд враховує, що після відібрання дитини без позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 не вжила жодних заходів для відновлення стосунків із сином, не зверталася до органу опіки та піклування щодо повернення дитини, не цікавилася умовами її проживання, станом здоров`я та розвитком, не підтримувала з дитиною жодного зв`язку. Окремі відвідування дитини у 2023-2024 роках самостійно не свідчать про належне виконання батьківських обов`язків З пояснень опікуна ОСОБА_4 встановлено, що відповідачка жодного разу не телефонувала та не цікавилася життям дитини. Також ОСОБА_1 не з`явилася на засідання комісії з питань захисту прав дитини, хоча була належним чином повідомлена про його проведення. Сукупність наведених обставин свідчить не про тимчасові труднощі у виконанні батьківських обов`язків, а про свідоме та тривале ухилення від їх виконання, що є підставою для позбавлення батьківських прав відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України.
При цьому суд враховує, що відповідачка не скористалася наданими їй процесуальними правами, не подала відзиву на позов та не надала суду будь-яких доказів, які б спростовували наведені позивачем обставини. 
Тож суд констатує, що позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських (материнських) прав стосовно її малолітньої дитини є обґрунтованими, а їх задоволення буде повною мірою відповідати інтересам малолітньої дитини. 
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до положень Сімейного кодексу України вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена або на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування, звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 цього Закону за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
За Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада
2024 року № 4059-IX прожитковий мінімум для працездатних осіб на дату подання позову становив 3 028 грн, тож сума судового збору у цій справі складає - 3 028 грн.
Враховуючи той факт, що позов про позбавлення батьківських прав задоволено, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 - 78, 133, 137, 141, 223, 247, 258 - 268, 273 - 274, 352 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1. Позов Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських (материнських) прав - задовольнити.
2. Позбавити ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , батьківських (материнських) прав щодо неповнолітнього сина: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
3. Роз`яснити відповідачу ОСОБА_1 , що відповідно до частини першої статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
4. Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
5. Копію заочного рішення суду надіслати відповідачу.
6. Відповідач має право подати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву про перегляд заочного рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
7. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
8. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
9. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду. У такому випадку строк на апеляційне оскарження починає обчислюватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
10. Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
11. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 травня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ: 04394875, адреса місця знаходження: вул. Галицька, 47, с. Великі Гаї, Тернопільський район Тернопільської області.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя	Т. І. Якімець