ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/2525/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, код ЄДРПОУ 20453063), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника – адвоката Лозінську Оксану Олександрівну, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якій просить суд: 
1. Визнати противоправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, які виразились у незастосуванні ОСОБА_1 при розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2023-2025 роки, при призначенні пенсії за віком.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто (2023-2025 роки), з дати звернення до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії за віком тобто з 07.04.2026 року з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що бездіяльність відповідача в призначенні пенсії за віком із застосовуванням показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058 за 2023-2025 роки є протиправною, оскільки позивач має право на призначення йому пенсії за віком із застосовуванням вказаних показників середньої заробітної плати,
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 . На виконання вимог ухвали суду, 18 травня 2026 року відповідачем подано до суду витребувані докази. Зі змісту поданої пенсійної справи, суд встановив, що розпорядження про перерахунок пенсії за віком позивача було видане на основі рішення про перерахунок пенсії від 14.04.2026 року №921050117345.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області належним чином завірену копію рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 14.04.2026 року №921050117345. На виконання вимог ухвали суду, 25 травня 2026 року відповідачем подано до суду витребуване рішення.
27 квітня 2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заявив клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оскільки саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглядало заяву позивача від 07.04.2026 року, що підтверджується кодом 15001, який належить саме ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові та в обґрунтування своїх заперечень звертає увагу суду на те, що з 07.04.2026 року позивача переведено на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року. Позивач звернувся із проханням про застосування показника середньої заробітної плати за 2023-2025 роки при перерахунку пенсії за Законом №1058-IV, яка вже була йому призначена, а не при її первинному призначенні. Зазначає, що лише в одному випадку застосовується показник заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 Закону для призначення пенсії. Так, у даному випадку розмір показників середньої заробітної плати (доходу) в України не підлягає перегляду та має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком. Оскільки подана позивачем заява не передбачала зміни виду отримуваної ним пенсії, то і підстави для застосування показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2023-2025 роки у разі переведення ОСОБА_1 на інший вид пенсії, у дослідженому випадку відсутні.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року залучено до участі в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 2, ГУ ПФУ в Запорізькій області). 
09 червня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 2. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 із заявленими позовними вимогами не погодився та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач 2 зазначив, що позивач оскаржує порядок обчислення пенсії за віком після його переведення з пенсії за вислугу років, вважаючи, що при призначенні пенсії за віком з 07.04.2026 року мав бути застосований показник середньої заробітної плати в Україні за 2023-2025 роки. Водночас відповідач 2 наполягав, що дії органів Пенсійного фонду були здійснені відповідно до вимог чинного законодавства та підстав для перерахунку пенсії у спосіб, запропонований позивачем, немає.
Крім того, відповідач 2 звернув увагу суду на особливості розгляду заяв за принципом екстериторіальності. Зазначено, що після подання позивачем заяви від 07.04.2026 року саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було визначено відповідальним структурним підрозділом для її опрацювання та прийняття рішення. Разом із цим наголосив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області, а тому саме останнє здійснює виплату пенсії та ведення його пенсійної справи. У зв`язку з цим ГУ ПФУ в Запорізькій вказало, що не наділене повноваженнями щодо здійснення виплати пенсії позивачу, в тому числі на виконання можливого судового рішення.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, відповідач 2 зазначив, що позивачу ще у 2018 році була призначена пенсія за вислугу років, яка обчислювалася відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2017 рік у розмірі 3764,40 грн. Після звернення позивача із заявою про переведення на пенсію за віком таке переведення було здійснено на підставі документів, що містилися в пенсійній справі, відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV. На думку відповідача 2, у випадку переведення особи з одного виду пенсії на інший показник середньої заробітної плати, який застосовувався при первинному призначенні пенсії, залишається незмінним.
Також відповідач 2 послався на положення статей 40 та 45 Закону №1058-IV, зазначивши, що норми щодо застосування середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року звернення, стосуються випадків первинного призначення пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший. Оскільки позивачу вже була призначена пенсія за вислугу років із використанням показника середньої заробітної плати за 2017 рік, підстав для застосування нового показника середньої заробітної плати за 2023-2025 роки під час переведення на пенсію за віком не існувало. З огляду на викладене, відповідач 2 дійшов висновку, що пенсія позивачу призначена та виплачується у відповідності до вимог законодавства, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивачу 16 березня 2018 року, після досягнення 55-річного віку, було призначено пенсію за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується витягом з матеріалів електронної пенсійної справи (а.с.20) та витребуваною пенсійною справою позивача.
У подальшому, 07 квітня 2026 року, позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підставі поданої заяви відповідачем було призначено пенсію за віком у розмірі 9604,27 грн. із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2017 рік у розмірі 3764,40 грн. з урахуванням індексу інфляції.
Водночас 17 квітня 2026 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області з клопотанням про проведення перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2023-2025 роки. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV призначалась йому вперше, оскільки раніше він отримував пенсію за вислугою років за іншим законом, Законом України «Про пенсійне забезпечення». Це підтверджується матеріалами пенсійної справи, зокрема даними з інформаційної системи ІКІС, з яких вбачається зміна виду пенсії та правового акта, на підставі якого її призначено.
Позивач вважає, що за таких обставин має місце не переведення з одного виду пенсії на інший у межах одного закону, а первинне призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, що зумовлює необхідність застосування при її обчисленні показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення. Невикористання відповідачем зазначеного показника при розрахунку пенсії за віком свідчить про заниження її розміру та порушення прав позивача на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне. 
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Разом з тим відповідно до ч.1 ст.10 цього ж Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
За приписами ч.2 ст.40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Водночас частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Буквальний зміст наведених норм свідчить про те, що правила, які регулюють переведення з одного виду пенсії на інший поширюються виключно на ті три види пенсій, які призначаються за правилами Закону №1058-IV, тобто пенсії за віком, пенсії по інвалідності та пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
У тому ж випадку, коли особа одержує пенсію, призначену за нормами іншого Закону, то призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, проведене після настання віку, що дає їй на це право, не може розглядатися як переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк мова не йде про різні види виплат в одній солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
У постановах від 10.04.2019 (справа №211/1898/17) та 10.07.2018 (справа №520/6808/17) Верховний Суд зазначив, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як встановлено під час розгляду справи, позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та у зв`язку з досягненням пенсійного віку, за заявою від 04.12.2025 року, був переведений на пенсію за віком, передбачену статтею 26 Закону України №1058-IV.
Тобто фактично йдеться про призначення позивачу іншого виду пенсії, а саме пенсії за віком, замість раніше призначеної пенсії за вислугу років.
Переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені законодавством (аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 23.10.2018 (справа №334/2653/17) та у постанові від 13.12.2018 (справа №185/860/17)).
Таким чином, у випадку, коли особі було призначено пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення» за вислугу років, у подальшому під час розрахунку пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом.
При цьому суд зауважує, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не міг бути підставою для призначення позивачу пенсії за вислугу років із 2018 року, адже цей закон взагалі не передбачав цього виду пенсії. Статтею 9 Закону були передбачені такі види пенсій, як пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Закон №1058-ІV застосовувався виключно із метою обчислення розміру призначеної позивачу 2013 році пенсії, вид якої визначався Законом №1788-ХІІ.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №577/2457/17 (провадження №К/9901/19962/18).
Такої ж правової позиції дотримується Сьомий апеляційний адміністративний суд (постанова від 18.03.2021 у справі №560/4328/20).
Отже, при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2023-2025 роки (три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), згідно з частиною другою статті 40 цього Закону.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що при призначенні позивачу пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV відповідач 2 неправомірно застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався під час призначення пенсії за вислугу років, що є підставою для зобов`язання провести перерахунок призначеної позивачу пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2023-2025 роки.
Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача 1 здійснити перерахунок пенсії позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення (перерахунок) пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10).
Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймає рішення за заявою позивача про перерахунок пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області.
При цьому, слід зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про перерахунок пенсії, а тому відсутні правові підстави для покладання такого обов`язку.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок пенсії та прийняв рішення про перерахунок пенсії.
Суд зазначає, що зобов`язання щодо вчинення певних дій слід покласти, саме на Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як територіального органу, який здійснював переведення позивача на інший вид пенсії та застосував показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017 календарні роки.
Аналогічного висновку дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 01 липня 2024 року по справі №460/486/23 та Верховним Суду у постанові від 07.05.2024 по справі №460/38580/22, провадження №К/990/634/24.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов по суті належить задовольнити частково, обравши при цьому правильний спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах, незалежно від того формулювання позовних вимог, що наведене у позовній заяві. 
Таким чином суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другу статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, які виразились у незастосуванні ОСОБА_1 при розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2023-2025 роки, при призначенні пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто (2023-2025 роки), з дати звернення до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії за віком тобто з 07.04.2026 року з урахуванням фактично виплачених сум.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, код ЄДРПОУ 20453063), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, які виразились у незастосуванні ОСОБА_1 при розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2023-2025 роки, при призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто (2023-2025 роки), з дати звернення до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії за віком тобто з 07.04.2026 року з урахуванням фактично виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) судові витрати у сумі 1064,96 (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп.) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Я. М. Калинич