ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року 

м. Київ
справа № 560/3591/25
адміністративне провадження № К/990/5244/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.05.2025 (суддя Салюк П.І.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2025 (колегія суддів у складі: головуючого судді Мацького Є.М., суддів Сушка О.О., Залімського І.Г.) у справі №560/3591/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.
I. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
1. У березні 2025 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач, Управління, орган Пенсійного фонду), в якому просив:
визнати протиправними дії Управління щодо оформлення заяви за призначенням/перерахунком пенсії від 12.03.2021 та зобов`язати відповідача вчинити дії щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно з частиною першою статті 10, частиною першою статті 36, частиною першою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-VІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за належним чином оформленою заявою за призначенням/перерахунком пенсії від 12.03.2021, в строки, встановлені абзацом 1 пункту 3 частини першої статті 45 Закону №1058-VІ, з правом на пенсійні виплати по теперішній час;
визнати протиправними дії Управління щодо відмови в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті годувальника, із застосуванням повного страхового стажу і заробітку померлого годувальника (у тому числі за січень 2021 року) на день смерті та показника середньої заробітної плати відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-VІ (за 2018-2020 роки);
зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті годувальника, із застосуванням повного страхового стажу і заробітку померлого годувальника (у тому числі за січень 2021 року) на день смерті та показника середньої заробітної плати за відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-VІ (за 2018-2020 роки).
зобов`язати Управління здійснити призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті годувальника, із застосуванням частини третьої статті 29 Закону №1058-VI щодо підвищення розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію померлим годувальником - 7,5 %;
зобов`язати Управління нарахувати та виплатити позивачу належні суми пенсії з 08.01.2021 до моменту здійснення останньої поточної виплати на підставі за належним чином оформленою заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 12.03.2021 за реквізитами Прошу пенсію: з терміном призначити, Вид пенсії з виразом пенсія у зв`язку з втратою годувальника в строки врегульовані абзацом 1 пункту 3 частини першої статті 45 Закону №1058-VІ з правом на пенсійні виплати з 08.01.2021 по теперішній час відповідно до частини першої статті 37 і частини другої статті 40 Закону №1058-VІ;
зобов`язати Управління сплатити сатисфакцію в якості відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди у розмірі, встановленому частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що відповідач протиправно з дня звернення за призначенням пенсії (з дня прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви) вчинив переведення (з 12.03.2021), з 01.04.2021 квітня провів перерахунок, не врахував відомості про страховий стаж і заробітну плату (дохід) годувальника за січень 2021 року, не включив усі складові пенсії годувальника, що призвело до заниження розміру пенсії і не виплати її у належному розмірі з належного строку. 
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3. Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та з 17.09.1996 по 11.03.2021 отримував пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
4. З 12.03.2021 згідно поданої заяви позивача переведено на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислено згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
5. Обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника проведено з врахуванням страхового стажу годувальника 38 років 11 місяців 23 дні, коефіцієнт страхового стажу - 0,38917. Заробітну плату враховано за період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2020 (згідно даних, що містяться системі персоніфікованого обліку), індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітку становить 3,93206.
6. Розмір пенсії у зв`язку втратою годувальника з 12.03.2021 становить 4222,76 грн і її розрахунок наступний: 5426,60 грн (середня заробітна плата в галузях економіки України за 2014 - 2016 роки 3764,40 грн х1,17х1,11х1,11)х 3,93206 = 21337,72 грн (середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії) х 0,38917 (коефіцієнт страхового стажу) = 8304,00 грн (основний розмір пенсії за віком померлого годувальника) + 141,52 грн (доплата за 8 років понаднормативного страхового стажу, 1769,00 грн х 8%) = 8445,52 грн (загальний розмір пенсії за віком померлого годувальника) х 50 % (відсоток для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника) = 4222,76 грн.
7. У відповідь на звернення позивача, відповідач листом від 04.09.2024 повідомив позивача, що оскільки на дату подання заяви про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника були відсутні відомості про сплату страхових внесків за січень 2021 року, тому підстави для їх включення до розрахунку пенсії відсутні. Підстави для застосування показника середньої заробітної плати за 2018-2020 роки при переведенні на пенсію у разі втрати годувальника відсутні.
8. Позивач вважаючи, що відповідач протиправно не застосував показники середньої заробітної плати за 2018-2020 роки при переведенні на пенсію у разі втрати годувальника, здійснив переведення на пенсію по втраті годувальника з дня подання заяви, а не з дня, що настає за днем смерті годувальника, а також не врахував заробіток померлого годувальника за січень 2021 року, звернувся до суду.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9. Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 08.05.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2025, позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням повного страхового стажу і заробітку померлого годувальника на день смерті (у тому числі за січень 2021 року) та застосування частини третьої статті 29 Закону №1058-VI щодо підвищення розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію померлим годувальником. Зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дня призначення пенсії по втраті годувальника - 12.03.2021 із застосуванням повного страхового стажу і заробітку померлого годувальника на день смерті (у тому числі за січень 2021 року) та застосуванням частини третьої статті 29 Закону №1058-VI щодо підвищення розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію померлим годувальником. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
10. Задовольняючи позов у визначеній судами частині, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що виключення із загального розрахунку складової пенсійної виплати померлого годувальника свідчить про порушення норм пенсійного законодавства та є ознакою протиправності дій з боку органу Пенсійного фонду. Це, своєю чергою, призводить до заниження розміру пенсії, що нарахована особі у зв`язку з втратою годувальника, а також порушує принципи соціальної справедливості, рівності та законності, гарантовані Конституцією України та чинним законодавством.
Суд зазначив, що відповідач не вжив вичерпних заходів для з`ясування усіх обставин, які мають правове значення для правильного та повного визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Зокрема, не було ініційовано витребування додаткових документів або здійснено запитів до відповідних установ щодо підтвердження трудової діяльності та доходу померлого годувальника за період, який безпосередньо впливає на розмір пенсійної виплати. Позивача належним чином не було повідомлено про необхідність подання довідки про заробітну плату (дохід) померлого годувальника на день його смерті. Така бездіяльність пенсійного органу свідчить про порушення принципу об`єктивного, повного та всебічного розгляду питання, що покладено в основу діяльності органів, які здійснюють пенсійне забезпечення, та призвела до заниження розміру призначеної пенсії. У зв`язку з наведеним виникають обґрунтовані підстави для визнання дій відповідного органу Пенсійного фонду такими, що суперечать вимогам нормативно-правових актів, а також для вимоги щодо здійснення повного та належного перерахунку пенсії з урахуванням усіх її складових, зокрема і 7,5% підвищення.
11. Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач 12.03.2021 подав до органу Пенсійного фонду заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника і у зв`язку з цим Управління, діючи в межах своїх повноважень та відповідно до поданої заяви, обґрунтовано здійснило переведення позивача на пенсію у разі втрати годувальника, починаючи з 12.03.2021. 
Суди також зазначили, що в даному випадку має місце саме переведення з одного виду пенсії на інший, а не нове призначення пенсії. Оскільки позивача було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника в межах одного і того самого закону - Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відтак застосування показника середньої заробітної плати за 2018- 2020 роки, що використовується при первинному призначенні пенсій, у даному випадку є юридично необґрунтованим та неможливим.
Також суди дійшли висновку, що позивач не обґрунтував наявність в нього порушеного права у зв`язку із оформленням заяви за призначенням/перерахунком пенсії від 12.03.2021 за реквізитами з якими не погоджується позивач. Позивач будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я тощо, до матеріалів позовної заяви не додав, як і не надав ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі встановленому частиною 2 статті 625 ЦК України.
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ЗАПЕРЕЧЕНЬ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ
12. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. 
13. Підставами касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій, скаржник визначає положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень частини першої статті 10, частини першої статті 37, абзацу першого частини третьої статті 45 Закону №1058-VI, частини другої статті 40 Закону №1058-VI, у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 22.10.2024 №300/5450/23, що перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника є новим призначенням пенсії, а не переведенням на інший вид пенсії.
14. Скаржник зазначає, що судами при розгляді справи порушено норми процесуального права, зокрема частини третьої статті 2, частини першої статті 90, підпунктів в, г пункту 3 частини першої статті 322 КАС України.
15. Позивач вважає, що орган Пенсійного фонду з дня звернення позивача за призначенням пенсії (з дня прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви) вчинив переведення (з 12.03.2021), з 01.04.2021 провів перерахунок, під час якого не врахував відомості про страховий стаж і заробітну плату (дохід) годувальника за січень 2021 року, не включив усі складові пенсії годувальника, що призвело до заниження розміру пенсії та не виплати її з належного строку.
16. У касаційній скарзі скаржник окрім наведеного покликається на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України і зауважує, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача як особи з інвалідністю, яка перебувала на утриманні в померлого годувальника.
17. Відповідач відзив на касаційну скаргу у строки, визначені судом, до суду не надав, що не перешкоджає її розгляду. 
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
18. Розглядаючи вимоги скаржника, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд в межах касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, виходить з такого.
19. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20. Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
21. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом №1058-IV.
22. Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
23. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.
24. Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
25. Пунктом 16 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
26. Відтак, законодавством України передбачено чотири види пенсій, а саме: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника та пенсія за вислугу років.
27. Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом
28. Відповідно до статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
29. Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що визначена частиною другою статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовуються лише у випадку переведення з одного виду пенсії на інший або призначення пенсії вперше.
30. Положеннями статті 10 Закону №1058-IV та статті 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
31. Відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Вказана норма передбачає врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
32. Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені вчастині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
33. Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентований порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Однак, якщо мало місце призначення іншої пенсії має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Аналогічні висновки щодо здійснення призначення пенсії, а не переведення згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №876/5312/17.
34. Суди установили, що на підставі поданої заяви позивача від 12.03.2021 було здійснено переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у межах положень Закону №1058-IV.
В даному випадку має місце саме переведення з одного виду пенсії на інший, а не нове призначення пенсії. 
35. Суди дійшли правильного висновку, що оскільки позивача було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника в межах одного і того самого закону - Закону №1058-ІV, відтак застосування показника середньої заробітної плати за 2018-2020 роки, що використовується при первинному призначенні пенсій, у даному випадку є юридично необґрунтованим та неможливим.
36. Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
37. Згідно з частиною першою статті 36 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
38. Частиною другою цієї норми визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
39. Зі змісту частини третьої статті 36 Закону №1058-IV слідує, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
40. За правилами частини першої статті 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
41. Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
42. Наведені норми визначають, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.
43. Суди установили, що 12.03.2021 позивач подав заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. У зв`язку з цим Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, діючи в межах своїх повноважень та відповідно до поданої заяви, обґрунтовано здійснило переведення позивача на пенсію у разі втрати годувальника, починаючи з 12.03.2021.
44. Відповідно до положень статті 29 Закону №1058-ІV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:
на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;
на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.
45. Підвищення розміру пенсії відповідно до частини першої цієї статті не встановлюється за неповний місяць страхового стажу, а також у разі призначення за нормами цього Закону пенсії особам, яким раніше призначалася пенсія іншого виду, за іншими законами України або в іншій державі.
46. Жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.
47. Суди встановили, що померлий годувальник (дружина позивача), вийшовши на пенсію у 56 років 6 місяців, на дату смерті отримувала підвищення у сумі 531,87 грн від 7091,55 грн пенсії за віком. Загальний розмір пенсії, який отримувала дружина на день смерті, становив 7698,60 грн (пенсія за віком 7091,55 грн , доплата за 7 років понаднормового стажу 75,18 грн, підвищення за більш пізній вихід на пенсію 531,87 грн).
Суди надали оцінку змісту відповіді Управління від 04.09.2024 №15964-14414/Ц-03/8-2200/24, у якій наведено формулу обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника та дійшли висновку про її неповноту, оскільки вона не містить розрахунку 7,5% підвищення, передбаченого законодавством, яке застосовується до розміру пенсії за віком, призначеної померлому годувальнику.
Верховний Суд не переглядає ці висновки судів попередніх інстанцій, оскільки це не є предметом касаційного оскарження. 
48. Щодо доводів скаржника в частині визнання протиправними дії Управління щодо оформлення заяви за призначенням/перерахунком пенсії від 12.03.2021 за реквізитами: "Прошу пенсію:" зазначено "перерахувати", "Вид перерахунку" зазначено "перехід на інший вид пенсії", "Пенсія на іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину, страхові виплати" зазначено "призначалась" і відповідно визнати документом без юридичної сили, колегія суддів зазначає наступне.
49. Бланк заяви про призначення або перерахунок пенсії затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
50. Згодом до цього Порядку були внесені відповідні зміни згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2025 №3-1 "Про затвердження Змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
51. Наведені нормативно-правові акти є чинними на сьогоднішній день, не були скасовані або визнані такими, що не відповідають Конституції України, та не оскаржувалися в установленому порядку. Таким чином, вони мають обов`язкову юридичну силу та підлягають застосуванню органами Пенсійного фонду України при вирішенні питань, пов`язаних із призначенням або перерахунком пенсій. У зв`язку з цим відсутні будь-які законні підстави для визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправними при прийнятті та оформленні заяви від 12.03.2021.
52. Вказана заява була заповнена відповідно до вимог чинного Порядку: у графі "Прошу пенсію" заявник зазначив - "перерахувати", у графі "Вид перерахунку" - "перехід на інший вид пенсії", а в полі "Пенсія на іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину, страхові виплати" - "призначалась".
53. З огляду на наведене, оформлення заяви здійснено у відповідності до нормативних вимог, а відтак жодних підстав для визнання дій органу Пенсійного фонду як неправомірних не вбачається. Зазначене підтверджує як належність дій до повноважень уповноваженого органу, так і дотримання процедур, передбачених чинним пенсійним законодавством.
54. Верховний суд неодноразово наголошував, що при зверненні до адміністративного судочинства з метою захисту порушених прав позивач має обґрунтувати наявність порушення, вчиненого суб`єктом владних повноважень, яке має бути реальним, тобто зачіпати індивідуально виражені права чи інтереси особи - позивача, що були порушені діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.
55. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав та інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
56. Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач не обґрунтував наявність в нього порушеного права у зв`язку із оформленням заяви за призначенням/перерахунком пенсії від 12.03.2021.
Щодо доводів позивача в частині зобов`язання виплати моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
57. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
58. Отже, моральна шкода повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин (тобто бути похідною).
59. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
60. У постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У подальшому наведений підхід підтриманий Верховним Судом у постанові від 19.03.2025 у справі №300/2457/19 та Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.02.2026 у справі №160/6949/19.
61. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Поняття "моральна шкода" є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.
62. При цьому суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 11.08.2023 у справі №300/64/19 вказав, що саме лише визнання судом протиправними дій, рішення чи бездіяльності відповідного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між його діями/рішеннями та заподіяною моральною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння цієї шкоди, між протиправністю дій/рішень та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним їх наслідком.
63. Для відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, доведенню підлягає, що протиправні дії/рішення чи бездіяльність заподіювача є причиною, а негативні наслідки, які виникли у потерпілої особи - безумовним їх наслідком.
Причинно-наслідковий зв`язок між рішеннями/діями відповідних органів та заподіянням моральної шкоди полягає в тому, що ця шкода є наслідком саме протиправності таких дій/рішень чи бездіяльності, а не якихось інших обставин, тобто перебувати у взаємозв`язку із предметом позову.
64. Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивач не довів, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.
Лише сам факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
65. Проте, як установили суди попередніх інстанцій, позивач будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я тощо, до матеріалів позовної заяви не додав, як і не надав ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі встановленому частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
66. Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у наведеній вище частині. 
67. За правилами пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
68. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
69. Провівши касаційний розгляд справи у межах доводів касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, та повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права і не допустили порушення норм процесуального права, які могли б зумовлювати скасування оскаржених рішень у цій справі, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а тому підстав для їх скасування та задоволення касаційної скарги не вбачає.
Керуючись статтями 340, 341, 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.05.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2025 у справі №560/3591/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб