ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2800/26 Справа № 175/14179/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини (суддя першої інстанції Білоусова О.М.),
В С Т А Н О В И В:

У 2024 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом  ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, в якому з урахуванням уточнених вимог просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розміру 1/4 частки його заробітку/доходу на тверду суму у розмірі 13 000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття та стягнути додаткові витрати на утримання малолітньої дитини в розмірі 72 247, 70 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Змінено спосіб та розмір стягнення аліментів, визначений судовим наказом від 25.09.2023 року, виданим стягувачу 25.09.2023 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, з частки від заробітку (доходу) відповідача та стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.
Припинено стягнення аліментів на підставі судового наказу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2023 року, виданим стягувачу 25.09.2023 по справі № 175/4579/23.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , додаткові витрати на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 27 372, 20 грн.
Стягнуто із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1670 грн. 08 коп.
Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника Снєжко А.Л., подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без належного дослідження обставин та доказів у справі.
Скарга мотивована тим, що у додатку до позовної заяви № 60 міститься листування між позивачкою та лікарем ОСОБА_5 за 15 та 18 січня , яке пояснює, що в дитини висока температура з 10 січня, з 15 по 18 січня лікар оглядав Тихона, призначив пульмікорт, який використовується при обструкції бронхів та астмі. 18 січня лікар дистанційно опитав позивачку про стан здоров`я дитини. протягом 2,5 місяців навчального періоду дитина хворіла: 8 днів у січні, 10 днів у лютому, 20 днів у березні, всього: 38 днів.
Вказує, що у місті Краматорську з 2022 року єдиною школою, в якій передбачене денне навчання є приватний заклад ПЗПО «Планета Знань», дитина тимчасово продовжувала навчальний курс 1 класу саме там. Плата за індивідуальне навчання перераховувалась позивачкою на рахунок цього закладу, що підтверджується платіжною інструкцією за 04.03.2024 року в розмірі 8000,00 грн.(додаток 103 до позовної заяви), чеками від 22.01.2024 року на суму 2000,00 грн., від 31.01.2024 року в розмірі 1000,00 грн., від 12.02.2024 року в розмірі 8000,00 грн., від 28.02.2024 року в розмірі 540,00 грн., від 05.06.2024 року на суму 600,00 грн., всього було сплачено 20140,00
Витрати були невідворотними, адже державний навчальний заклад в умовах війни та дистанційної освіти не міг задовольнити потреби дитини. Та, якщо б дитина не перейшла на індивідуальну форму навчання, вона б не закінчила програму 1 класу, наслідком чого був би повторний курс навчання.
Підставою позову було не погіршення майнового стану позивачки, а значне збільшення витрат на дитину, погіршення стану її здоров`я та відсутність офіційного регулярного доходу у відповідача.
ОСОБА_2 просила рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2025 року змінити, шляхом задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Від ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року було закрито провадження в частині зміні способу стягнення аліментів з частки від доходу (заробітку)на тверду грошову суму в розмірі 13000,00 грн., у зв`язку із відмовою позивачки від частину позовних вимог.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її у повному обсязі.
ОСОБА_3 про розгляд справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі були одружені з 25.01.2013 року.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №1140. Батьками записані – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2023 року по справі № 175/4579/23 стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 25.08.2023 р., до досягнення дитиною повноліття.
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2023 року, постановлено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 25.08.2023 р., до досягнення дитиною повноліття, та з 13.02.2024 року з відповідача стягуються на дитину щомісяця аліменти в розмірі 3321, 00 грн., що підтверджується довідкою з банку наданою позивачем.
Як зазначає позивач, заборгованості по сплаті аліментів немає.
Позивач також зазначає, що вона орендує квартиру з щомісячною оплатою вартістю 8000,00 грн. та оплачує вартість комунальних послуг щомісяця, на підтвердження чого надає довідки з банку про витрачені кошти. 
Згідно платіжних інструкцій, долучених позивачем до позовної заяви, ОСОБА_1 здійснено перекази грошових коштів, ці витрати позивач зазначає, як витрати на: витрати на няню, на користь ОСОБА_6 (няні), за 1 добу позивачка сплачувала їй 600,00 грн.; витрат позивачки на забезпечення дитини одягом; купівля ноутбуку ASUS TVF Gaming F15Fx507ZC4– за 40 645 грн. на потреби дистанційного навчання; витрати на навчання дитини (книги та канцтовари) на суму 1655,00 грн., 28.08.2023 року 2 робочих зошити на суму 159,20 грн., канцелярські прилади 08.08.2023 року на суму 885,20 грн., 15.08.2024 року канцелярські приладдя на суму 6174, 92 грн., 14.08.2024 року підручники на суму 1025,00 грн. (згідно Таблиці витрат на навчальні приладдя було витрачено 50614, 52 грн.); витрати на оплату розвивальних гуртків 5250,00 грн.; витрати на телефон - 3867 грн.; витрати на купівлю дитячого смарт - годинника вартістю 3999, 00 грн.; витрати з забезпечення користування мобільним зв`язком, позивачка щомісяця сплачує 400-500 грн.; витрати на іграшки – 19477,00 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та стягуючи на її користь 27372,20 грн., додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено належними та допустимим доказами суму в розмірі 54 745 ,40 грн., що відноситься до додаткових витрат на утримання дитини, а отже половин підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Колегія суддів не може погодиться із вказаним висновком місцевого суду у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.
До участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положення статті 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків брати участь в додаткових витратах на дитину стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19).
Верховний Суд зауважує, визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18).
Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
У постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 КЦС ВС виснував про хворобу дитини як особливу обставину, що потребує додаткових витрат. Суд дійшов висновку про те, що у разі, коли державний або комунальний дитячий заклад не може забезпечити дитину, витрати на приватний заклад стають виправданими, тому витрати на відвідування дитиною приватного закладу є додатковими витратами й не належать до основних, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок аліментів.
У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 КЦС ВС зробив висновок, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що у місті Краматорську з 2022 року єдиною школою, в якій передбачене денне навчання є приватний заклад ПЗПО «Планета Знань». Плата за індивідуальне навчання перераховувалась позивачкою на рахунок цього закладу, що підтверджується платіжною інструкцією за 04.03.2024 року в розмірі 8000,00 грн., чеками від 22.01.2024 року на суму 2000,00 грн., від 31.01.2024 року в розмірі 1000,00 грн., від 12.02.2024 року в розмірі 8000,00 грн., від 28.02.2024 року в розмірі 540,00 грн., від 12 05.06.2024 року на суму 600,00 грн..
З наданих чеків та квитанцій за навчання дитини у приватному закладі ПЗПО «Планета Знань» всього було сплачено 20140,00 грн.
Крім того, матеріали справи містять витрати позивачки на лікування зубів дитини, які є додатковими витратами, необхідними для дитини, що підтверджується чеками та квитанціями по оплаті: передоплата за операцію у розмірі 3000,00 грн., оплати операції – 43530 грн., оплати ліків - 220 грн.
З наданих чеків та квитанцій на лікування зубів дитини всього було сплачено 46 750, 40 грн.
Матеріали справи також містять витрати позивачки на тренування дитини у секції по вільній боротьбі, що підтверджується фотографією дитини з тренером та диплом, на якому зазначений тренер - президент Донецької обласної федерації К-1 ОСОБА_7 , а також банківською випискою про сплату ОСОБА_8 у загальному розмірі 7995, 00 грн.
Також, позивачка зазначає, що понесла додаткові витрати на дитину у зв`язку із літнім оздоровленням, так вказує, що у липні 2024 року дитина оздоровилася в м.Одеса. Витрати на проживання в готелі склали 12011, 66 грн., що підтверджує фото дитини за 16.07.2024 та 22.07.2024 року, квитанцією про сплату 29.06.2024 року, як зазначає позивачка передоплати за бронювання номера в розмірі 3500,00 грн та оплати 32535,00 грн 12.07.2024 року за готель ФОП ОСОБА_9 . Проте суд зазначає, що єдиним доказом позивача з приводу літнього оздоровлення дитини є квитанція про оплату ФОП ОСОБА_9 з категорією платежу – готелі та фото дитини на морі, з чого неможливо встановити дійсність проходження дитиною оздоровлення та розмір зазначених витрат на нього.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши наявні у справі докази на підтвердження понесених додаткових витрат на утримання дитини та вислухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку задовольнивши частково суму додаткових витрат на дитину у розмірі 27 372,20 грн., оскільки позивачкою належними обґрунтованими доводами та відповідними доказами було доведено витрати на дитину у за навчання у приватній школі «Планета Знань» на загальну суму 20140 грн.
Колегія суддів вважає, що у зв`язку із виниклою ситуацією у місті Краматорську, за для найкращих інтересів та розвитку дитини, ОСОБА_1 , обґрунтовано було тимчасово переведено дитину до ПЗПО «Планета Знань», оскільки як встановлено матеріалами справи, даний навчальний заклад єдиний працював на очній формі, такі витрати були невідворотними, адже державний навчальний заклад в умовах війни та дистанційної освіти не міг задовольнити потреби дитини, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки 37442,20 грн., дана сума збільшується за витрати у приватній школі 20140 грн./2 = 10070 грн.
Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2018 року (справа № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717св18), правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, прийнятої в аналогічній справі, виходячи з аналізу статті 185СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Що стосується інших витрат, то колегія суддів вважає. що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що вони витрати не є звичайними, а викликані особливими обставинами, пов`язаним з розвитком здібностей дитини. Позивачем також не подано доказів того, що між нею та відповідачем було узгоджено таке питання в частині, що стосується їх вартості, а, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави вважати вказані витрати додатковими у розумінні ст. 185 СК України.
Врахувавши, що брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, колегія суддів вважає, що на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, зокрема, копій квитанцій та з урахуванням конкретних обставин у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, однак дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 27972,20 грн.. додаткових витрат на утримання дитини, оскільки такий висновок суперечить встановленим обставинам у справі та нормі права, яка у даному випадку підлягає застосуванню у даних правовідносинах.
Колегія суддів вважає, що розмір додаткових витрат підлягає збільшенню до 37442,20 грн. оскільки дана сума буде відповідати критеріям справедливості та понесених позивачкою витрат та окрім того, дану суму до стягнення підтвердила у судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необхідним збільшити розмір додаткових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки до 37442,20 грн.
Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначені пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 3) позивачі – у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З урахуванням того, що суму додаткових витрат збільшено, то апеляційний суд вважає. що підлягає перерозподілу судовий збір за розгляд даної цивільної справи.
З відповідача на корить держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Керуючись статтями 141, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2025 року змінити стягнувши з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , додаткові витрати на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 37442,20 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 2422.40 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв 
Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 13 травня 2026 року.

Головуючи суддя О.В. Халаджи