Справа № 199/3890/26
(2/199/4453/26) 

РІШЕННЯ
іменем України

16.06.2026 
м. Дніпро

справа №199/3890/26
провадження № 2/199/4453/26

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Подорець О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про відшкодування моральної шкоди, -

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Державне підприємство «Добропіллявугілля-видобуток»

ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про відшкодування моральної шкоди. 
В обґрунтування позову зазначивши, що з 07.04.2025 по 23.02.2026 позивач перебував у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток».
23.02.2026 позивач був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. 
03.09.2025 на позивача, який працював прохідником з видобутку вугілля дільниці № 2 шахти «Новодонецька» ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток»», під час виконання робіт по зачистці гірничої виробки зі стрічки, впав фрагмент породи розміром 30см*25см*10см та травмував ОСОБА_1 в лобну ділянку голови ліворуч, діагноз, який встановлено закладом охорони здоров`я: струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки голови ліворуч з помірними астенічним вестибулопатичним, вираженим цефалічним синдромами. 
За результатами розслідування складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1/П) від 26.09.2025, яким встановлено: «Комісія з розслідування даного нещасного випадку оглянула місце нещасного випадку, провела опитування потерпілого, свідків нещасного випадку та осіб причетних до нього, ознайомилась з організаційно-розпорядною та нормативно-технічною документацією, ознайомилась з відповіддю КНП «Шахтарська М.Л» №01-24/6-1041 від 12.09.2025, дійшла висновку, що нещасний випадок стався з потерпілим на робочому місці, під час виконання трудових обов`язків. Відповідно до пункту 34 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року, № 337 (далі Порядок), комісія, шляхом голосування, одностайно вирішила керуючись підпунктами 1, 2 пункту 52 Порядку, нещасний випадок, який стався 03 вересня 2025 року о 15 годині 58 хвилин з прохідником дільниці з видобутку вугілля №2 шахти "Новодонецька" ВП «Шахтоуправління Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» ОСОБА_1 , визнати пов`язаним з виробництвом». 
Згідно з п. 16 витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 135/26/290/В від 26.01.2026 у позивача наявна патологія, яка має хронічний перебіг, вказує на стійке помірне порушення функції нервової системи, призводить до обмеження самообслуговування 1 ступеню, навчання 1 ступеню та трудової діяльності 1 ступеню. У зв`язку з чим Позивач потребує вжиття заходів соціального захисту, медичної реабілітації. Тому згідно постанови КМУ від 15 листопада 2024 року № 1338 встановлено третю (ІІІ) групу інвалідності строком на 1 рік, нещасний випадок на виробництві. Згідно Наказу МОЗ № 420 від 05.06.2012р. таблиця 1, пункти 1.1, 1.6: встановлено 40% відсотків втрати професійної працездатності строком на 1 рік.
Згідно рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю позивач потребує: медикаментозного, санітарно-курортного лікування, потреб в соціальній і побутовій реабілітації та обмежений у виборі роботи. 
Позивач вважає, що саме з вини та недбалого ставлення відповідача стосовно своєчасного забезпечення працівників необхідним обладнанням, з ним стався нещасний випадок при виконанні трудових обов`язків, від якого у свої 42 роки він став інвалідом ІІІ групи та втратив 40% професійної працездатності. 
До травми, позивач вів активний спосіб життя, працював, займався господарством, спортом, керував автомобілем, на якому їздив на риболовлю (хобі), але з 03.09.2025 його життя змінилося назавжди. 
У нього з`явилось відчуття страху, що його здоров`я ніколи не відновиться і йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушено його нормальні життєві зв`язки, що викликає у нього негативні емоції, переживання та суттєво позначається на його психологічному стані. 
Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього травми.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.
Ухвалою суду від 01.04.2026 відкрито провадження по справі, розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. 
Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. 
10.04.2026 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Сидорченко В.С. просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Зокрема, зазначив, що позивач перебував у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» з 07.04.2025 по 23.02.2026. 
03.09.2025 о 15 годині 58 хвилин із позивачем при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок. Відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 (далі Порядок), комісією було проведено розслідування нещасного випадку. 
В ході розслідування було з`ясовано, що позивач разом із прохідником ОСОБА_2 (свідок) виконували роботи з грубими порушеннями Паспорта підривки вентиляційного штреку 1-ї південної лави уклону №2 пл.к 8 та південного осн. конв. штреку уклону №2 пл.к8 (з відміткою про ознайомлення позивачем 01.09.2025), підпункти 3, 4 Заходів по безпечному веденню робіт п. 2 Технології ведення робіт по підривки розділу 2 Організація робіт, який містить пряму заборону на навантаження гірничої маси на працюючий конвеєр та заборону навантаження гірничої маси на конвеєр з забутній сторони.
Позивач знаходився з правої (забутній) сторони стрічкового конвеєра та кидав породу на працюючий стрічковий конвеєр, що дозволено лише при вимкненому стрічковому конвеєру і тільки для обслуговування виробки та конвеєру. Це грубе порушення і призвело до виникнення нещасного випадку.
ОСОБА_1 власноруч написав заяву на звільнення за станом здоров`я. Відповідно до процедури звільнення за станом здоров`я позивачу було запропоновано іншу роботу з врахуванням медичної довідки, від запропонованої роботи позивач відмовився, про що було складено відповідний Акт (Заява на звільнення, Акт відмови від запропонованих вакансій, наказ про звільнення з роботи від 23.02.2026 № 76-к).
Інвалідність строком на 1 рік це є нестійкою втратою працездатності, свідчить про тимчасовий або нестійкий характер порушень функцій організму, з помірним ступенем обмеження функцій організму. Вона передбачає обов`язковий переогляд (перекомісію) для підтвердження стану або оцінки реабілітації. Якщо лікування чи реабілітація можуть покращити стан, інвалідність встановлюють тимчасово, 40% це найнижчий відсоток втрати працездатності для встановлення інвалідності (40-65% для III групи), відповідач сподівається на повне одужання позивача.
Жодних доказів неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці не надано.
Крім того, не надано доказів, які підтверджують факт переживань, що характеризують моральну шкоду. Заявлена сума моральної шкоди є надмірною та необґрунтованою. Відсутні докази, які підтверджують, що заявлена сума відповідає характеру, обсягу та наслідкам моральної шкоди, зазначеної у позові.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ДП «Добропіллявугілля-видобуток» у період з 07.04.2025 по 23.02.2026, що підтверджується записами у трудовій книжці.
Наказом № 76к від 23.02.2026 ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 03.09.2025 на Відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» від 26.09.2025, затвердженого Директором ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» Малянчук І.І. (далі – Акт), комісія з розслідування даного нещасного випадку оглянула місце нещасного випадку, провела опитування потерпілого, свідків нещасного випадку та осіб причетних до нього, ознайомилась з організаційно-розпорядною та нормативно-технічною документацією, Ознайомилась з відповіддю КНП «Шахтарська МЛ» №01-24/6-1041 від 12.09.2025, дійшла висновку, що нещасний випадок стався з потерпілим на робочому місці, під час виконання трудових обов`язків. Відповідно до пункту 34 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 (далі - Порядок), комісія, шляхом голосування, одностайно вирішила — керуючись підпунктами 1, 2 пункту 52 Порядку, нещасний випадок, який стався 03 вересня 2025 року о 15 годині 58 хвилин з прохідником Дільниці з видобутку вугілля №2 шахти «Новодонецька» ВП «Шахтоуправління Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» ОСОБА_1 , визнати пов`язаним з виробництвом. Скласти акт за формою Н-1/П на ОСОБА_1 . Комісія мала зустріч з ОСОБА_1 з метою надання роз`яснень з питань, які виникли внаслідок нещасного випадку та інформувала про хід розслідування.
У пункті 5 Акту встановлено вид події та причини настання нещасного випадку. Зокрема, вид події: падіння, обрушення, обвалення предметів, матеріалів, породи, грунту тощо; основна причина: організаційна - порушення технологічного процесу; супутні причини: організаційна – невиконання вимог інструкції з охорони праці, а саме: виконавці робіт (потерпілий) не дбав про особисту безпеку під час виконання наряду по зачісці виробки південного основного конвеєрного штреку пласта к8 гор.320м від гірничої маси у ІІ зміну 03.09.2025. 
Згідно п. 8 Акту особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів №135/26/290/ВТ від 26.01.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена третя (ІІІ група інвалідності). Причина інвалідності: нещасний випадок на виробництві. Відсоток втрати професійної працездатності: 40% з 03.09.2025. Дата повторного оцінювання відсотка непрацездатності: 01.02.2027. 
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави.
Стаття 46 Конституції України закріплює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до частин 1-4 статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Роботодавець повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.
Згідно вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року визначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
В абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15.
Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами.
Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 із змінами від 25.05.2001 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
В даному випадку ушкодження здоров`я та професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
Суд вважає, що факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У даному випадку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування з боку відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки, як вбачається, з Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 03.09.2025 на Відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» від 26.09.2025, затвердженого Директором ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» Малянчук І.І., позивач ОСОБА_1 є особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування, оскільки в порушення п. 1.10 «Інструкції з охорони праці для прохідника підземного», затвердженої наказом директора ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток», не дбав про особисту безпеку під час виконання наряду по зачісці виробки південного основного конвеєрного штреку пласта к8 гор. 320м від гірничої маси у II зміну 03.09.2025.
Вищевказаний Акт та результати розслідування нещасного випадку позивачем не оскаржувались.
У зв`язку з вищевикладеним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що нещасний випадок на виробництві стався з вини відповідача ДП «Добропіллявугілля–видобуток», суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273,279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 16 червня 2026 року.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання – АДРЕСА_1 . 

відповідач Державне підприємство «Добропіллявугілля-видобуток», код ЄДРПОУ 43895975, місце знаходження – пр. Шевченка, буд. 2, м. Добропілля, Донецька область, 85001.

Суддя         О.Б.Подорець