Справа № 127/24168/25
Провадження № 22-ц/801/1319/2026
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Горбатюк В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	Справа № 127/24168/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Горбатюка В. В. від 23 березня 2026 року (дата складання повного тексту рішення у справі відсутня),

встановив:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 63 198 грн 00 к. заборгованості за кредитним договором № 525196773 від 12 жовтня 2021 року, а також відшкодувати понесені витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу.
На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 12 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 525196773 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого  ОСОБА_1 надано кредит у сумі 15 000 грн 00 к.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу № 28/1118-01 щодо відступлення прав майбутньої грошової вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» 11 січня 2022 року перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 525196773 від 12 жовтня 2021 року.
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 20 грудня 2023 року перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 525196773 від 12 жовтня 2021 року.
04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю.
Відповідно до реєстру боржників від 04 червня 2025 року до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 63 198 грн 00 к., з яких: 15 000 грн 00 к. – заборгованість за тілом кредиту, 48 198 грн 00 к. – заборгованість за процентами за користування кредитом.
ОСОБА_1 не виконав умови взятого на себе зобов`язання, не погасив кредит та не сплатив проценти за користування кредитом.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» 63 198 грн 00 к. заборгованості за кредитним договором № 525196773 від 12 жовтня 2021 року; 2 422 грн 40 к. у відшкодування сплаченого судового збору та 2 000 грн 00 к. у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами виникли кредитні відносини, позичальник отримав кредитні кошти, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами. Суд першої інстанції визнав правомірним ланцюг передачі права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Юніт Капітал» через низку договорів факторингу та додаткових угод, які продовжували термін їх дії, та відповідних реєстрів. Доводи відповідача про неможливість відступлення майбутніх вимог та пропуск позовної давності були відхилені, тому що реєстри прав вимоги підписувалися вже після виникнення боргу, а перебіг позовної давності зупинено на строк дії воєнного стану.
Щодо судових витрат, то суд першої інстанції стягнув з відповідача 2 422 грн 40 к. у відшкодування сплаченого судового збору, проте витрати на правничу допомогу задовольнив частково, зменшивши їх до 2 000 грн 00 к. через невідповідність критеріям розумності та співмірності зі складністю справи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір № 525196773 був укладений 12 жовтня 2021 року, тоді як договір факторингу № 28/1118-01, на який посилається позивач, датований 28 листопада 2018 року. На момент укладення договору факторингу спірне право вимоги ще не існувало та не було індивідуалізовано, що свідчить про його неукладеність у цій частині. Суд першої інстанції не перевірив належним чином ланцюг відступлення права вимоги та не дослідив правомірність переходу прав до наступних кредиторів, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги до боржника та статусу належного позивача у справі.
ТОВ «Юніт Капітал» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи, правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 12 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 525196773 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредитор надав ОСОБА_1 кредит в сумі 15 000 грн 00 к. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.
Зі змісту заявки на отримання грошових коштів в кредит від 12 жовтня 2021 року встановлено, що  ОСОБА_1 при її оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, номер телефону, електронну адресу, номер особистого електронного платіжного засобу: 5168-74XX-XXXX-4241.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 12 жовтня 2021 року виконало свій обов`язок та перерахувало ОСОБА_1 15 000 грн 00 к. на банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням від 12 жовтня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», листом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250904/70440-БТ від 10 вересня 2025 року та випискою по картковому рахунку.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01.
28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому всі інші умови договору залишилися без змін.
31 грудня 2020 року між товариствами укладено додаткову угоду № 26, відповідно до якої договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2021 року № 27, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року.
Додатковою угодою № 31 від 31 грудня 2022 року, укладеною між товариствами, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2023 року, а додатковою угодою від 31 грудня 2023 року № 32 продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 11 січня 2022 року № 168 до договору факторингу, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 525196773 від 12 жовтня 2021 року.
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01.
Згідно із витягом з реєстру прав вимоги від 20 грудня 2023 року № 2 до договору факторингу від 30 жовтня 2023 року № 30/1023-01 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до  ОСОБА_1 за кредитним договором № 525196773 від 12 жовтня 2021 року.
04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю.
Відповідно до реєстру боржників від 04 червня 2025 року до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 63 198 грн 00 к.
Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 525196773 від 12 жовтня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» за цим договором складає 63 198 грн 00 к., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 15 000 грн 00 к.; заборгованості за процентами за користування кредитом – 48 198 грн 00 к.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
За змістом статей 626, 628 та 638 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. 
Відповідно до статей 207, 639 ЦК України та статей 3, 11 Закону України «Про електронну комерцію» правочин, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем і підписаний електронним підписом, за своїми правовими наслідками прирівнюється до письмового. Моментом підписання такого договору, згідно зі статтею 12 вказаного Закону, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Суд першої інстанції правильно встановив, що 12 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 525196773 на суму 15 000 грн 00 к. 
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» та наступних кредиторів за ланцюгом договорів факторингу, апеляційний суд виходить із такого.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Отже виходячи із положень статті 1078 ЦК України за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги.
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01.
Пунктом 2.1. договору установлено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
За змістом пункту 2.2. договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не змінює попередній.
Згідно з пунктом 3.1.2. договору фінансування – належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди.
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (пункт 4.1. договору).
Пунктом 1.3. цього договору факторингу установлено, що під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Отже цим договором факторингу встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
Відповідно до пункту 8.2. договору строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року.
Згідно з пунктом 8.4. договору даний договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін.
У подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткові угоди до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, зокрема:
- від 28 листопада 2019 року № 19, якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року; при цьому всі інші умови договору залишилися без змін;
- від 31 грудня 2020 року № 26, відповідно до якої договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року;
- від 31 грудня 2021 року № 27, згідно з якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року;
- від 31 грудня 2022 року № 31, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року;
- від 31 грудня 2023 року № 32, якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року. 
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 11 січня 2022 року № 168 до договору факторингу, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 525196773 від 12 жовтня 2021 року.
Отже ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право майбутньої вимоги за кредитним договором № 525196773 від 12 жовтня 2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , у межах строку дії договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
Доводи апеляційної скарги про недоведеність переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» та наступних кредиторів за ланцюгом договорів факторингу є безпідставними.
Крім того апеляційний суд звертає також увагу, що згідно зі статтею 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, – на момент його виконання.
Жодних заперечень щодо зобов`язання зі сплати боргу попереднім кредиторам, як і доказів про сплату їм цього боргу, чи принаймні вжиття заходів для такої сплати  ОСОБА_1 не навів, відповідно решта правовідносин, які виникли з договорів відступлення права вимоги (факторингу), зокрема й їх оплата, стосуються лише їх сторін (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал») і не впливають на обсяг прав і обов`язків відповідача.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення відповідно до норм матеріального права і з додержанням норм процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        Т. Б. Сало

Т. М. Шемета