Голосіївський районний суд міста Києва
м. Київ, вул. Виставкова, 14а, 03127, (044) 299-29-42

22 травня 2006 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого  - судді Нежура В.А.
при секретарі  - Тищенко О.В.
з участю адвоката - Маловичко І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про визнання за нею право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 з тих підстав, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках з 1991 року та разом з ним на спільні кошти придбала спірний будинок, власником якого раніше був її батько ОСОБА_3 . Власником будинку за договорами купівлі-продажу є відповідач ОСОБА_2 , який на початку 1998 року поїхав з України і місце його перебування їй не відоме.
Позивачка у позові зазначила, що вона тривалий час, а саме з 1995 року добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася будинком, несла витрати на його утримання, ремонтувала його, у зв`язку з чим набула право власності на нього.
В судовому засіданні позивачка позов підтримала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, але суд вважає, що в силу ч. 9 ст. 74 ЦПК України він повідомлений про час і місце розгляду справи (газета „Вечірній Київ" № 83 від 12 травня 2006 р.).
Вислухав пояснення позивачки, її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 27.02.1995 р. (а.с. 6) відповідач придбав у ОСОБА_3 - батька відповідачки 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 , а згідно договору купівлі-продажу від 31.05.1995 р. (а.с.5) між тими ж сторонами, відповідач придбав 3/4 частини того ж будинку. Обидва договори посвідчені нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори та зареєстровані у БТІ м. Києва.
З пояснень позивачки, акту від 26.10.2005 р. (а.с.7), показів свідка ОСОБА_4 вбачається, що позивачка з 1995 р. постійно проживала у вказаному будинку.
Свідок також суду пояснила, що позивачка відремонтувала будинок, весь час підтримує його в нормальному технічному стані. При цьому відповідач у будинку не проживає з 1998 р., місце його перебування не відоме.
Як вбачається з договорів підряду № 16 від 22.06.1999 р. (а.с. 8), № 14-Р від 22.11.2005 р., № 1-1/ІІ від 1.11.2005 р.; квитанції до прибуткового касового ордеру №11 від 22.06.99 р.,; накладних; фіскальних чеків позивачка провела ремонтні роботи у будинку АДРЕСА_1 .
Згідно платіжних квитанцій (а.с. 12-14) позивачка несла витрата по утриманню- будинку, сплачувала комунальні платежі.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України „особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність)...".
За встановлених обставин, суд вважає, що позивачка набула право власності на будинок АДРЕСА_1 , оскільки більше ніж десять років відкрито, безперервно та добросовісно ним володіє.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, ст. 344 ЦК України,
суд,-

ВИРІШИВ

Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10 - денного строку для подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження подано, але апеляційна скарга не була подана у 20- денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя