ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 522/22305/14-ц
провадження № 61-11451св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи 
позивач- ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Флагман-К», ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «ПІК», 
треті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія-А», Виконавчий комітет Одеської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Таун», Державне підприємство Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_2», Спільне українсько-чеське підприємство «Інекон-Сервіс»

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 червня 2022 року та додаткове рішення Приморського районного суду міста Одеси від 30 червня 2022 року у складі судді Чернявської Л. М., ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року про відмову у призначенні судової технічної експертизи документів та судової будівельно-технічної експертизи та постанови Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року складі колегії суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2012 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Флагман-К», ОСОБА_3 , ПрАТ «ПІК», треті особи: ОСББ «Вікторія-А», виконавчий комітет Одеської міської ради, ТОВ «Інвест Таун», Державне підприємство Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_2», Спільне українсько-чеське підприємство «Інекон-Сервіс», про визначення права власності на нежитлові приміщення, визнання договорів недійсними, зобов`язання звільнити приміщення.
Позов мотивований тим, що ним у липні 2006 року укладено договір з ТОВ «Інвест Таун» про участь у фонді фінансування будівництва (далі - ФФБ)виду «А». Предметом вказаного договору були грошові кошти, які він сплатив на рахунок ТОВ «Інвест Таун» для фінансування будівництва офісного приміщення № 4, що розташоване у житловому будинку АДРЕСА_1 . Про перерахування коштів на рахунок ТОВ «Інвест Таун» йому видано свідоцтво про участь у ФФБ. Після введення об`єкта фінансування в експлуатацію він звернувся до ТОВ «Інвест Таун» із вимогою підготовити акт прийому-передачі, проте отримав відповідь, що отримані кошти на рахунок генерального підрядника не перераховані.
З урахуванням заяви про уточнення позову від 08 лютого 2021 року,  ОСОБА_1 просив:
визнати за ним право власності на нежитлове приміщення офісу № 9 площею 22,6 кв.м, нежитлове приміщення офісу № 3-А площею 58,0 кв.м, нежитлове приміщення офісу № 3-Б площею 65,7 кв.м, нежитлове приміщення офісу № 4 площею 105,09 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
витребувати з володіння ТОВ «Фагман-К» на його користь нежитлове приміщення офісу № 9 площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом видалення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення за ТОВ «Фагман-К» та внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказане нежитлове приміщення офісу;
витребувати з володіння ОСОБА_3 на його користь нежитлове приміщення офісу № 3-А площею 58,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлове приміщення офісу № 3-Б площею 65,7 кв.м за цією ж адресою, шляхом видалення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на вказані нежитлове приміщення за ОСОБА_3 та внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ним права власності на ці нежитлове приміщення;
витребувати з володіння ОСОБА_2 на його користь нежитлове приміщення офісу № 4 площею 105,09 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом видалення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення за ОСОБА_2 та внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ним права власності на це нежитлове приміщення.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 08 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 30 грудня 2004 року № 733 повноваження забудовника будівництва на АДРЕСА_1 надавались військовій частині НОМЕР_1 . Як вбачається з копії архівної довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 червня 2007 року №1 150 військова частина НОМЕР_1 із 28 лютого 2003 року анульована. Тобто на час винесення рішення виконавчим комітетом Одеської міської ради військової частини НОМЕР_1 вже не існувало. Доказів щодо наділення виконавчим комітетом Одеської міської ради 22 управління начальника робіт повноваженнями забудовника будівництва суду не надано. Згідно з наказом Міністра оборони України від 07 серпня 2006 року № 483 діяльність 22 управління начальника робіт припинено, а його правонаступником визнано ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2». Однак доказів того, що ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2» у ході прийняття повноважень 22 управління начальника робіт переоформило на себе повноваження, які були надані військовій частині рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 13 грудня 2003 року, що ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2» набуло прав забудовника житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надано.
Всі взаємовідносини сторін по організації будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 , які виникли в ході організаційних заходів, пов`язаних із ліквідацією підприємств, були урегульовані ухвалою Господарського суду Одеської області шляхом затвердження мирової угоди від 18 лютого 2008 року у справі № 22/82-07-1860. Цією ж угодою визначено та затверджено витрати всіх сторін, понесені ними на інвестування будівництва, та встановлений подальший порядок розпорядження житловим будинком. Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року № 727 у зв`язку із ліквідацією військової частини НОМЕР_2 та на підставі звернення ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» функції забудовника житлового будинку на АДРЕСА_1 передано ПАТ (ЗАТ) «ПІК». Цим же рішенням на ПАО (ЗАО) «ПІК» покладено зобов`язання провести розрахунок із виконавчим комітетом Одеської міської ради за компенсацію по незавершеному будівництву. Крім того, ПАТ (ЗАТ) «ПІК» надано державний акт про введення житлового будинку на АДРЕСА_1 в експлуатацію та зазначено, що ніяких договірних зобов`язань цього підприємства з ТОВ «Інвест Таун» та ОСОБА_1 не існує. Кошти на інвестування будівництва це підприємство від вказаних осіб не отримувало. Як встановлено судом, договір і правила ФФБ між цими підприємствами з організації спорудження об`єкту будівництва не укладались, кошти на фінансування будівництва не перераховувались. 
Тому права ОСОБА_1 у взаємовідносинах із ПАТ (ЗАТ) «ПІК» як замовником будівництва, СП «Інекон-Сервіс» як інвестором будівництва, ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» як правонаступником 22 управління начальника робіт, ТОВ «Флагман-К» як балансоутримувачем будинку, не порушено.
Судом встановлено, що на час розгляду справи позивачем фактично не проведено інвестування будівництва об`єктів нерухомого майна, кошти позивача, що перебували на розрахунковому рахунку ТОВ «Інвест Таун», повернуті позивачу у повному обсязі, а тому відсутні підстави для визнання права власності на нерухоме майно за позивачем. Крім того в матеріалах справи наявна відповідь юридичного департаменту ОМР № 894 вих. від 23 березня 2015 року з додатками, з якої вбачається, що спірні приміщення побудовані за рахунок інших фізичних осіб. Також судом прийнято до уваги інформацію директора ТОВ «Флагман-К» про те, що житлові та нежитлові приміщення, на інвестування будівництва яких укладались договори між позивачем та ТОВ «Інвест Таун», під такими номерами та такими площами у введеному в експлуатацію житловому будинку на АДРЕСА_1 відсутні. 
У зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення позовних вимог повністю. Суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому наслідки спливу позовної давності не застосовуються.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2022 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 800,00 грн.
Додаткове рішення мотивовано тим, що за результатом дослідження судом наданих стороною відповідача доказів на підтвердження понесених відповідачем судових витрат суд вважає, що представлений представником відповідача обсяг та вартість не в повній мірі відповідають матеріалам справи. Суд враховує доводи ОСОБА_1 про те, що подані докази у вигляді розрахунку витраченого робочого часу та його вартості як додаток до договору про надання правової допомоги № 49/1 від 10 березня 2015 року неспівмірні з предметом розгляду справи та розміром виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що представник ОСОБА_2 в своїх заявах зазначав про розгляд іншого позову ОСОБА_1 , оскільки вказане твердження спростовується матеріалами справи та доказами, які знаходяться на аркушах 237-239 (т. 1), 119 (т. 4). За таких обставин, наявні підстави для зменшення розміру витрат на професійну (правничу) допомогу, які слід стягнути з позивача.
Короткий рішень апеляційного суду
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової будівельно-технічної експертизи відмовлено.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачем двічі у суді першої інстанції заявлялося клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи та ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року та від 16 серпня 2021 року у задоволенні таких клопотань відмовлено. Аналогічне клопотання про призначення експертизи подано і до суду апеляційної інстанції, в якому, окрім незгоди заявника з зазначеними ухвалами суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, інших переконливих доводів та доказів про необхідність призначення експертизи, що не були на розгляді суду першої інстанції, заявником в суді апеляційної інстанції не наведено. З урахуванням підстави та предмета позовних вимог, об`єкту доказування, фактичних обставин справи, колегія суддів не вбачає потреби в призначенні судової будівельно-технічної експертизи, оскільки спір може бути розглянутий шляхом оцінки доказів, наявних в матеріалах справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової-технічної експертизи документів відмовлено.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що підстав для задоволення клопотання немає, так як необхідність проведення зазначеної експертизи ґрунтується на власній оцінки доказів скаржника та не спростовує доказів наявних в матеріалах справи. У матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення у справі. Враховуючи фактичні обставини справи, підстави та предмет позовних вимог, а також об`єкт доказування, колегія суддів не вбачає потреби в призначенні судової технічної експертизи документів.
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що: 22 управління начальника робіт та ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» не набули повноважень забудовника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним з моменту його укладення договір від 30 червня 2006 року № 07, укладений між ТОВ «Інвест Таун» та 22 управлінням начальника робіт про організацію спорудження частки житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ; після набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2007 року законної сили, директор ТОВ «Інвест Таун» своїми листами неодноразово звертався до ОСОБА_1 та членів його родини про те, що ФФБ припинив свою діяльність та про необхідність повідомити реквізити рахунків, для перерахування коштів за укладеними договорами. В подальшому ТОВ «Інвест Таун» додаткового повідомив на заяви адресатів, що проінвестовані, в тому числі позивачем, грошові кошти знаходяться у повному обсязі на розрахунковому рахунку, про що адресатам повідомлено товариством листами від 30 жовтня 2008 року, від 06 березня 2008 року, від 15 квітня 2008 року, від 22 жовтня 2008 року; жодних договорів на інвестування будівництва між ПАТ «ПІК» та ОСОБА_1 не було укладено. Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що за наслідком визнання недійсним договору від 30 червня 2006 року № 07 про організацію спорудження будинку управителем ФФБ, укладеного між ТОВ «Інвест-Таун» та 22-м управлінням начальника робіт, підписаного від імені військової частини НОМЕР_1 , підстави для набуття ОСОБА_1 прав інвестора в об`єкті нерухомості на АДРЕСА_1 відсутні.
ОСОБА_1 не спростовані ці обставини. Крім того, вказані факти підтверджені також рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2010 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Флагман К», ОСОБА_3 , ПАТ «ПІК» про зобов`язання ТОВ «Інвест Таун» перерахувати, а ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_3» прийняти грошові кошти 777 752,22 грн за офісні приміщення № № 3/1, 3, 4 та визнання права власності.
Визначальною підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 є преюдиційні обставини, які вже встановлені рішеннями судів в інших справах щодо спірного майна, що набрали законної сили, та в яких приймав участь ОСОБА_1 як учасник цих справ, в тому числі й позивача. Зазначені рішення ОСОБА_1 намагається переглянути заявляючи різноманітні нові вимоги щодо отримання у свою власність спірного нерухомого майна. В даному випадку ключовим є визнання судовим рішенням недійсним договору № 07 від 30 червня 2006 року про організацію спорудження будинку управителем ФФБ, укладеного між ТОВ «Інвест-Таун» та 22-м управлінням начальника робіт, що підписаний від імені військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з чим ТОВ «Інвест-Таун» проінформувало ОСОБА_1 про перерахування коштів з рахунку ФФБ виду «А» по заяві забудовника для фінансування будівництва частки жилого будинку та їх повернення забудовником на рахунок ТОВ «Інвест Таун» і готовність ТОВ «Інвест Таун» перерахувати їх позивачу. Проте ОСОБА_1 заявив позов, в якому просив зобов`язати ТОВ «Інвест Таун» перерахувати, а ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_3» прийняти грошові кошти у сумі 777 752,22 грн за офісні приміщення № № 3/1, 3, 4 та визнати за ним право власності на зазначені офісні приміщення. У цьому позові ОСОБА_1 відмовлено. 
Таким чином, відсутні підстави вважати ОСОБА_1 особою, яка набула права інвестора в об`єкти нерухомості на АДРЕСА_1 за договорами, укладеними ним з ТОВ «Інвест Таун». Вказана обставина є визначальною для відмови у позові ОСОБА_1 .
Процесуальні недоліки, на які звертає увагу ОСОБА_1 у поданій ним апеляційній скарзі, щодо нерозгляду змінених ним у встановленому порядку позовних вимог, непроведення експертизи щодо ідентичності приміщень на фінансування яких ОСОБА_1 укладені з ТОВ «Інвест Таун» договори з тими приміщеннями, які передані у власність відповідачів, а також експертизи щодо відповідності реального часу укладення відповідачами (ЗАТ «ПІК» ТОВ «Флагман-К» та ОСОБА_3 )) договорів на пайову участь у будівництві з тими додатками, які містяться у цих договорах, жодним чином не спростовують визначальну підставу відмови у позові ОСОБА_1 - ненабуття ним прав інвестора на об`єкти нерухомості за договорами, укладеними позивачем з ТОВ «Інвест Таун».
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2022 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що матеріалами справи підтверджено, що справа перебувала в провадженні суду першої інстанції з жовтня 2014 року по червень 2022 року, під час розгляду якої ОСОБА_2 користувалася послугами адвоката Зудової В. В., сплатила останній відповідний гонорар, а адвокат вчиняла процесуальні дії в інтересах ОСОБА_2 , зокрема, подавала до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, заперечення на позовну заяву, клопотання про приєднання доказів, пояснення, інші процесуальні заяви. Також адвокат відповідача приймав участь у 15-х судових засіданнях в суді першої інстанції.
При ухваленні додатково рішення суд першої інстанції вважав частково слушними посилання позивача про завищений розмір заявлених відповідачем судових витрат на правову допомогу щодо складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про недоведеність повноважень адвоката Зудової В. В. на представництво інтересів ОСОБА_2 , оскільки зазначене спростовується матеріалами справи. На підтвердження повноважень адвокатом Зудовою В. В. надано ордер серії ОД № 033432 та договір про надання правової допомоги № 49/1 від 10 березня 2015 року.
Доводи скаржника про неналежність таких доказів як додатки № 1, № 2, № 4 за неналежності підписів на них ОСОБА_2 , апеляційний суд не прийняв до уваги, так як зазначене не впливає на повноту встановлення обставин у справі.
Аргументи учасників справи
08 серпня 2024 року через засоби поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив оскаржені судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що незважаючи на той факт, що скаржник проінвестував новостворене нерухоме майно за дійсними станом на сьогодні договорами та оплатив їх на 100%, що підтверджується матеріалами справи, суд апеляційної інстанції всупереч висновкам, вказаним у постанові Великої Палати Верховного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), зазначає, що відсутні підстави вважати його особою, яка набула права інвестора в об`єкти нерухомості за договорами, укладеними ним з ТОВ «Інвест Таун». Суд фактично зайняв сторону забудовника ПАТ «ПІК», який, використовуючи прогалини у судовій системі, що існували до 2017 року, та не допускали фізичних осіб до справ, які розглядаються у господарських судах, та дозволили йому визнати недійсними внутрішні договори між замовниками будівництва, інвесторами - юридичними особами та забудовниками. Незважаючи на вказані фактори, суди не звернули увагу, що визначальним насамперед є право скаржника як інвестора на проінвестоване майно, що здійснене у відповідності до законодавства, ніким не оскаржене, а тому має бути захищене. 
Суди також порушили і процесуальне законодавство в частині незадоволення клопотання про витребування доказів та призначення експертизи, а також неприйняття уточнень до позову після багатьох років розгляду справи в рамках застарілого процесуального законодавства та поза контекстом нової судової практики
Суд посилається на рішення судів касаційної інстанції у справах № 522/2364/17-ц, № 522/11836/20, № 522/22302/14-ц як преюдиції, проте не посилається на правові висновки зроблені в цих рішеннях як на підставу обґрунтування своєї позиції щодо відмови у задоволенні апеляційної скарги.
Поза увагою залишились його доводи в тій частині, що віндикація є самостійним способом захисту майнових прав особи, а не похідною вимогою вимоги про визнання права власності на спірне майно. З матеріалів справи слідує, що він має право власності на майно, проте таке неправомірно вже зареєстроване на інших осіб, а саме: нежитлове приміщення офісу № 9, площею 22,6 кв. м, право власності на яке зареєстровано за ТОВ «Флагман-К» є тим самим нежитловим офісним приміщенням № 3/1 площею 22, 8 кв.м, яке було об`єктом інвестування за договором про участь у ФФБ «А» № 1-0 від 17 липня 2006 року; нежитлове приміщення офісу № 3-А площею 58,0 кв.м, нежитлове приміщення офісу № 3-В площею 64,6 кв.м, нежитлове приміщення офісу № 3-Б площею 65,7 кв.м, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_3 , є повністю та/або частково тим самим нежитловим офісним приміщенням № 3, загальною площею 124,09 кв.м, яке було об`єктом інвестування за договором про участь у ФФБ «А» № 2-0 бід 18 липня 2006 року; нежитлове приміщення офісу № 4 площею 105,09 кв.м, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 , є тим самим нежитловим офісним приміщенням № 4, площею 106,78 кв.м., яке було об`єктом інвестування скаржника за договором про участь у ФФБ «А» № 3-0 від 25 липня 2006 року. Саме через дії відповідачів та третіх осіб він не зміг отримати вказане нерухоме майно у власність.
Договір, який укладався між юридичними особами № 7 від 30 червня 2006 року, який визнаний недійсним Господарським судом м. Києва від 23 листопада 2007 року, проте вказане рішення він не мав процесуальної можливості оскаржити як фізична особа, однак суди посилаються на вказане рішення як основну підставу відмови у позовних вимог захисту його прав власності. Це призвело до можливості введення будинку в експлуатацію неналежним замовником.
Інвестування у будівництво житлового будинку з вбудованими офісами здійснювалося ним через фінансово-кредитний механізм у вигляді фонду фінансування будівництвом, що станом на 2006 рік було єдиним законним способом такого інвестування. Суд апеляційної інстанції вказав, що управитель не видав довідку про 100 % оплату об`єка інвестування, що є підставою для реєстрації права власності за інвестором, проте не звернув увагу, що такий обов`язок було покладено саме на управителя. Крім того, договір по участь у ФФБ не передбачав права управителя в односторонньому порядку відмовитися від договору або розірвати його. Відтак повернення коштів на рахунки ліквідованого банку «Фінанси та Кредит» не можна розцінювати як виконання ТОВ «Інвест-Таун» договору або наслідків відмови чи розірвання договору.
Апеляційний суд дослідив лише два докази (листи ТО «Інвест-Таун) та погодився з висновками суду першої інстанції без жодного правового обґрунтування. Фактично суд апеляційної інстанції відмовив у перегляді судового рішення посилаючись як на вирішальну підставу такої відмови лише на преюдицію. Також суд послався на справу № 522/22302/14-ц, проте у цій справі щодо нього жодних обставин не встановлювалось. Щодо справ № 522/2364/17-ц та 522/11836/20, то він брав у них участь, але предметом спору було не захист прав власності ОСОБА_1 , а неправомірні дії органів владних повноважень, за допомогою яких відповідачі у майбутньому змогли його ошукати та позбавити його права власності на майно. Преюдиційність вказаних рішень суду для цієї справи є сумнівною.
Не можна погодитись з твердженнями апеляційного суду про те, що процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції. Разом з тим, саме заява від 08 лютого 2021 року про уточнення (зміну підстави) позову містила підстави для його задоволення позову. Протокольною ухвалою від 08 лютого 2021 року суд залишив її без розгляду. Рішення про відмову у задоволенні вказаної заяви суд не ухвалив, тому у нього є підстави вважати, що справа розглядалась саме за вимогами, викладеними у заяві від 08 лютого 2021 року. В наступному судовому засідання 18 травня 2021 року суд розглядав тільки клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи та витребування доказів. Ухвалою від 18 травня 2021 року суд відмовив у задоволенні клопотань, однак в мотивувальної частині ухвали суд зазначив, що «... Як вбачається із позовної заяви, з врахуванням її уточнень, позивач свої позовні вимоги обґрунтовує укладеними інвестиційними договорами та їх фактичною оплатою, зазначає, що спірні приміщення побудовані за кошти позивача, про невідповідність спірних приміщень проектній документації не зазначає». Згідно зі змістом цієї ухвали суд розглядає справу по уточненим вимогам позивача. В кожному судовому засіданні суд намагався встановити, які позовні вимоги розглядаються, але так це питання і не вирішив, оскільки усе закінчувалося тим, що не усі відповідачі були присутні, тому суд відкладав розгляд цього питання на наступне судове засідання. В зв`язку з чим, суд першої інстанції повинний був розглянути заяву про уточнення позовних вимог як заяву про зміну предмету позову, але взагалі ніяк її не розглянув. У матеріалах справи відсутня ухвала суду, журнал судового засідання або інший документ, якими відмовлено у прийняті заяви про уточнення позовних вимог. Однак в рішенні суду від 08 червня 2022 року зазначено про розгляд зовсім інших позовних вимог. Отже, суд першої інстанції не розглянув позов ОСОБА_1 .
У заяві про уточнення позову від 08 лютого 2021 року ним доповнено позов новими нормами матеріального права та уточнено предмет позову виходячи з вимог статей 387 та 388 ЦК України, які обумовлюють можливість витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а також витребування майна у добросовісного володільця, якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати.
Відмовляючи у задоволенні клопотання від 08 лютого 2021 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції вказав, що в судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином, а в матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд клопотань за відсутністю. Разом з тим наведене не відповідає дійсності, оскільки в клопотанні його представника від 18 травня 2021 року, яке подано до канцелярії суду пізніше судового засідання, надано дозвіл суду розглядати лише клопотання про витребування доказів від 18 травня 2021 року без участі його представника. 
22 квітня 2021 року представником ОСОБА_2 направлялись заперечення на його клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, проте до нього не було додано доказів направлення вказаного заперечення іншим учасникам справи. При цьому, саме на думці, висловленій у вказаних запереченнях, будуються висновки суду щодо клопотання про призначення експертизи.
Відповідно до абзацу 5 стор. 9 заяв про збільшення позовних вимог від 28 листопада 2012 року та від 16 вересня 2013 року ним зазначено: «...Але, протиправно та незаконно ЗАТ «ПІК» у цей період оформляє право власності на офіс № 4 за ОСОБА_2 (будівельний номер 4); на офіс № 3 на ОСОБА_4 (будівельний номер 3; це офіс незаконно, без відповідного дозволу, в порушення проекту був перебудований у 3 офісу); на офіс № 9 на ТОВ «Флагман-К» (будівельний номер 3/1)...». У абзаці 5 стор. 10 вказаних заяв про збільшення позовних вимог вказано; « - По-четверте, по проекту офісів №№ 3-а, З-б, 3-в не існує. Дозволу на реконструкцію офісу № 3 у три офіси немає. Тобто, відповідачі навмисно це зробили, щоб перешкодити мені в отриманні права власності на офісні приміщення, у котрі я інвестував свої гроші». Отже, необхідно було встановити обставини, питання щодо вирішення яких він ініціював у клопотанні про призначення експертизи, оскільки встановити їх без спеціальних знань неможливо.
У матеріалах справи наявні відповідні докази, які за умови надання експертом висновків на поставлені позивачем у клопотанні від 08 лютого 2021 року питання, доведуть правомірність його вимог.
Застосовуючи інститут преюдиції, суд апеляційної інстанції мав би звернути увагу на справу № 522/22304/14-ц, за якою спільне українсько-чеське підприємство «Інекон-Сервіс» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Інвест Таун» та до нього про визнання недійсними інвестиційних договорів. 12 вересня 2019 року Верховним Судом прийнято постанову, якою у задоволенні позову відмовлено. Встановлено факти, які свідчать про реальність договорів № 1-0 від 17 липня 2006 року, № 2-0 від 18 липня 2006 року, № 3-0 від 25 липня 2006 року щодо участі у ФФБ, укладених між ОСОБА_1 (довіритель) та ТОВ «Інвест-Таун», а також реальну витрату коштів, оплачених у рахунок виконання цих договорів на будівництво об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , а також існування у 22 Управління начальника робіт умовне найменування в/ч НОМЕР_1 права бути і замовником будівництва і укладати угоди через ФФБ для інвестування такого будівництва конкретно визначеного майна згідно з робочим проектом.
З висновку суду про правомірність акта готовності об`єкту до експлуатації, який було видано на підставі дозволу № 638/05 від 18 жовтня 2005 року, оформленого на ВЧ НОМЕР_1 , має своїм логічним наслідком те, що оскільки цей дозвіл не було перереєстровано на ЗАТ «ПІК», замовником будівництва станом на момент підписання акта залишався правонаступник 22 УНР умовне найменування ВЧ НОМЕР_1 - ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2». З цього, в свою чергу, випливають і його права на нежитлове приміщення.
Судами приймається до уваги передавальний акт активів і пасивів «22 управління начальника робіт», затверджений Комісією Міністерства оборони України на підставі комплексної ревізії, як доказ того, що станом на 22 червня 2007 року це управління ніяких зобов`язань і заборгованостей інших підприємств по будівництву саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 немає. Разом з тим, вказаний доказ є неналежним, оскільки не містить інформацію про предмет доказування. З матеріалів справи слідує, що станом на момент підписання передавального акта активів і пасивів його кошти було вже освоєно у повному обсязі. Всі ці кошти було використано на будівництво.
У передавальному балансі від 31 грудня 2006 року між «22 Управління начальника робіт» та ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2», що міститься у матеріалах справи, значиться цільове фінансування (код рядка 420) - у розмірі 341 000,00 грн, яке за передавальним актом перейшло до правонаступника. Незважаючи на наявність показників цільового фінансування та його вказівок, що це і є фінансові активи, які ним було передано управителю ФФБ, а управителем забудовнику, та які стали джерелом фінансування виконання робіт із цільовим призначенням - будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, судом не з`ясовано питання фінансування будівництва вказаного житлового будинку, хоча це має значення для вирішення справи.
Він неодноразово зазначав, що монтаж системи опалення, водогону та каналізації, виконання комплексу електромонтажних робіт, які були проведені на об`єкті будівництва, за замовленням «22 управління начальника робіт» підрядником ТОВ «НОВЕ МІСТО» за договорами підряду № 1/с від 01 червня 2006 року та № 2/з від 01 червня 2006 року здійснені саме за рахунок коштів залучених через ФФБ від нього та членів його родини. В матеріалах справи містяться копії вказаних договорів підряду та актів виконаних робіт за цими договорами, що свідчить про їх реальність та фактичне виконання. Проте вказані докази до уваги не бралися. Укладаючи договори з підрядником ТОВ «НОВЕ МІСТО», замовник будівництва - «22 управління начальника робіт» мав право їх укладати напряму, не використовуючи рахунок ЗАТ «ПІК», про що вказано в пункті 4.2.1. договору № 02/1-03 від 14 березня 2003 року. 
Коли була укладена та затверджена Господарським судом Одеської області у справі № 22/82-07-1860 мирова угода між сторонами договору про спільну діяльність 02/1-03 від 14 березня 2003 року, а саме: ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_5» як правонаступника «22 управління начальника робіт» умовна назва військова частина НОМЕР_1 (замовник будівництва спірного об`єкту інвестування) та ЗАТ (ПАТ) «ПІК» (генерального інвестора), СУЧП «ІНЕКОН-СЕРВІС» (інвестора), за якою правонаступником було передано повноваження забудовника за об`єктом будівництва генеральному підряднику - інвестору - ЗАТ «ПІК», житловий будинок фактично вже було збудовано за рахунок, у тому числі, коштів інвесторів - фізичних осіб, які були залучені через ФФБ. 
Реорганізація замовника будівництва дозволила генеральному інвестору переоформити правовстановлюючі документи на себе та розпродати будинок частинами стороннім особам або передати особам безпосередньо пов`язаним з ЗАТ «ПІК», які не мали жодного відношення до реального інвестування його будівництва.
У матеріалах справи відсутні докази того, що ЗАТ «ПІК» перереєстрував або переоформив дозвіл на виконання будівельних робіт, а є лише дозвіл № 638/05 від 18 жовтня 2005 року, який був виданий в/ч НОМЕР_1 та значиться в акті готовності, а також ЗАТ «ПІК» не було переоформлено на себе право користування земельною ділянкою, оскільки в матеріалах справи відсутній договір оренди, укладений між міською радою та ЗАТ «ПІК».
Уклавши договори на інвестування будівництва нерухомого майна, сплативши 100% вартості об`єкту інвестування очевидно він набув право очікувати у майбутньому, коли майно буде введено в експлуатацію, отримати його у власність. Цьому завадили лише неправомірні дії третіх осіб. Захист його майнового права здійснюється на підставі статей 390, 392 ЦК України, а саме - визнання за ним права власності на спірне майно, встановивши при цьому за допомогою експертизи факт його перетворення з того, на що особа очікувала, на те, в яке воно було перетворене, та витребувати вказане майно з чужого незаконного володіння.
У випадку задоволення його скарги витрати на правничу допомогу мають бути покладені на відповідачів. 
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.
В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підставу, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України: від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20, від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20, від 17 серпня 2021 року у справі № 910/19210/15, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 30 серпня 2019 року у справі № 914/970/18, від 10 травня 2018 року у справі № 29/5005/6381/2011, від 06 червня 2016 року у справі 
№ 6-121цс16, порушення норм процесуального права - пункти 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що у липні 2006 року між ОСОБА_1 (довірителем) та ТОВ «ІНВЕСТ ТАУН» (управитель) було укладено договір на інвестування будівництва нерухомого майна, пунктом 2.6. якого управитель гарантував довірителю, що він має право вимоги на об`єкт інвестування згідно з договором про організацію спорудження частки житлового будинку розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного з 22 управлінням начальника робіт (в/ч НОМЕР_1 ). 
Пунктом 10.6 договору № 1-0 від 17 липня 2006 року та пункту 10.7 договорів № 2-0 від 18 липня 2006 року, № 3-0 від 25 липня 2006 року щодо участі у ФФБ виду «А» (ФФБ), укладених між ОСОБА_1 (довіритель) та ТОВ «Інвест-Таун» (управитель), у разі припинення договору з ініціативи управителя останній повертає довірителю протягом місяця всі отримані від нього кошти і виплачує при цьому довірителю неустойку в розмірі три відсотки від суми, отриманої на момент розірвання даного договору.
Підставою отриманих ТОВ «Інвест-Таун» від 22 УНР повноважень був договір від 30 червня 2006 року № 07 про організацію спорудження частки житлового будинку, згідно з яким ТОВ «Інвест-Таун» створило ФФБ та шляхом укладення договорів залучило для участі в інвестуванні цього будівництва позивача, який перерахував кошти. Пунктом 1.1. зазначеного договору сторонами визначено, що предметом договору є гроші (грошові кошти), передані довірителем управителю. Предмет договору включається до ФФБ виду «А», що є об`єктом управління управителя на який розповсюджується режим довірчої власності. Пунктом 1.4 цього договору визначено, що в порядку та на умовах договору управитель за рахунок залучених від довірителя коштів здійснює інвестування у будівництво частки житлового будинку (далі - об`єкт будівництва). Згідно з пунктом 2.6 цього договору управитель гарантує довірителю, що він має право вимоги на об`єкт інвестування згідно з договором про організацію спорудження частки житлового будинку розташованого на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , укладеного із 22 управлінням начальника робіт (в/ч НОМЕР_1 ), яке є забудовником цього будинку.
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 30 грудня 2004 року № 733 повноваження забудовника будівництва на АДРЕСА_1 надавались ВЧ НОМЕР_1 .
Згідно з копією архівної довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 червня 2007 року №1150 ВЧ НОМЕР_1 із 28 лютого 2003 року анульована.
На час винесення рішення виконавчим комітетом Одеської міської ради 30 грудня 2004 року ВЧ НОМЕР_1 вже не існувало.
Згідно з наказом Міністра оборони України від 07 серпня 2006 року № 483 діяльність 22 правління начальника робіт припинено, а його правонаступником визнано ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2».
Всі взаємовідносини сторін з організації будівництва житлового будинку, які виникли в ході організаційних заходів, пов`язаних із ліквідацією підприємств, були урегульовані ухвалою Господарського суду Одеської області шляхом затвердження мирової угоди від 18 лютого 2008 року у справі № 22/82-07-1860. Цією ж угодою визначено та затверджено витрати всіх сторін, понесені ними на інвестування будівництва, та встановлений подальший порядок розпорядження житловим будинком.
Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року № 727 у зв`язку із ліквідацією ВЧ НОМЕР_2 та на підставі звернення ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» функції забудовника житлового будинку на АДРЕСА_1 передано ПАТ (ЗАТ) «ПІК». Цим же рішенням, на ПАТ (ЗАТ) «ПІК» покладено зобов`язання провести розрахунок із виконавчим комітетом Одеської міської ради за компенсацію по незавершеному будівництву.
Представником ПАТ (ЗАТ) «ПІК» надано державний акт про введення житлового будинку в експлуатацію та зазначено, що ніяких договірних зобов`язань цього підприємства із ТОВ «Інвест Таун» та ОСОБА_1 не існує. Кошти на інвестування будівництва це підприємство від даних осіб не отримувало.
Кошти позивача, що перебували на розрахунковому рахунку ТОВ «Інвест Таун», повернуті позивачу у повному обсязі.
Згідно з відповіддю юридичного департаменту Одеської міської ради № 894 вих. від 23 березня 2015 року з додатками, спірні приміщення побудовані за рахунок інших фізичних осіб.
Згідно з інформацією директора ТОВ «Флагман-К» житлові та нежитлові приміщення, на інвестування будівництва яких укладались договори між позивачем та ТОВ «Інвест Таун», під такими номерами та такими площами у введеному в експлуатацію житловому будинку по АДРЕСА_1 відсутні.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що судами розглянуті наступні справи:
1. Справа № 522/2364/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ДПО України «ІНФОРМАЦІЯ_2», ПАТ «ПІК», ТОВ «Інвест Таун», спільного українсько-чеського підприємства «Інекон-Сервіс», треті особи: ОСОБА_5 , Управління капітального будівництва Одеської міської ради, ДАБІ в Одеській області, виконавчий комітет Одеської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання недійсним функцій замовника будівництва, визнання недійсним акта готовності об`єкта до експлуатації, визнання недійсним та скасування свідоцтва.
Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року залишено без змін. Верховний Суд вказав: «звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив визнати недійсними функції замовника за ПАТ «ПІК» по будівництву будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас такі вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки у зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_1 рішенням ВК ОМР від 24 червня 2008 року № 727 на підставі звернення ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2», яке за наказом Міністра оборони України від 07 серпня 2006 року № 483 є правонаступником 22 управління начальника робіт, функції забудовника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 передано ПАТ «ПІК». Рішення ВК ОМР є чинним та ніким не оспорене. Судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що 22 управління начальника робіт та ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» не набули повноважень забудовника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем не надано доказів неправомірності видачі Інспекцією ДАБК в Одеській області свідоцтва № НОМЕР_3 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. Узагальнюючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позивач звернувся до суду за відсутності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає судовому захисту».
Судами встановлено, що:
рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 13 грудня 2001 року № 845 дозволено ВЧ НОМЕР_1 здійснити проектування та будівництво 7-ми поверхового 2-х секційного жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 23 грудня 2004 року № 733 «Про внесення пропозицій щодо надання військовій частині НОМЕР_1 земельної ділянки в оренду для будівництва 6-10 поверхового житлового будинку з вбудованими офісами, загальною площею 0,3595 га, за адресою: АДРЕСА_1 » ВЧ НОМЕР_1 надано дозвіл на будівництво 6-10 поверхового житлового будинку з вбудованими офісами, на земельній ділянці загальною площею 0,3595 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Термін завершення будівництва - 1 квартал 2008 року, затверджений договір на право забудови. Зобов`язано оформити документи землекористування;
рішенням Одеської міської ради від 28 січня 2005 року ВЧ НОМЕР_1 надано в оренду до трьох років земельну ділянку площею 0,3595 га за адресою: АДРЕСА_1 ;
розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання договору оренди на земельну ділянку ВЧ НОМЕР_1 для будівництва 6-10 поверхового житлового будинку з вбудованими офісами загальною площею 0,3595 га за адресою: АДРЕСА_1 ;
26 липня 2006 року між ТОВ «Інвест Таун» та ОСОБА_6 укладений договір № 1\18 про участь у ФФБ виду «А», де об`єктом інвестування є квартира АДРЕСА_2 ;
26 липня 2006 року між ТОВ «Інвест Таун» та ОСОБА_7 укладений договір № 2/36 про участь у фонді ФФБ виду «А», де об`єктом інвестування є квартира АДРЕСА_3 ;
26 липня 2006 року між ТОВ «Інвест Таун» та ОСОБА_8 укладений договір № 3/37 про участь у ФФБ виду «А», де об`єктом інвестування є квартира АДРЕСА_4 ;
рішенням Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2007 року у справі № 18/203 позов СУЧП у формі ТОВ «Інеком Сервіс» до ТОВ «Інвест Таун», де представником був ОСОБА_1 , 22 управління начальника робіт, ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2», третя особа - ПАТ «ПІК», задоволено частково. Визнано недійсним з моменту його укладення договір від 30 червня 2006 року № 07, укладений між ТОВ «Інвест Таун» та 22 управлінням начальника робіт про організацію спорудження частки житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позову провадження у справі припинене.
24 липня 2008 року Одеська міська рада прийняла рішення № 727 «Про передачу функцій замовника будівництва ЗАТ «ПІК» на завершення будівництва жилого будинку з вбудованими офісами;
20 червня 2009 року Інспекцією ДАБК в Одеській області ЗАТ «ПІК видано свідоцтво № 15000528 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил замовнику будівництва» на 6-10 поверховий 4-х секційний житловий будинок із вбудованими офісами та прибудовами;
рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2010 року у справі № 2-2786/09 відмовлено у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ТОВ «Інвест Таун», ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2», СУЧП «Інеком-Сервіс», ЗАТ «ПІК» про зобов`язання ТОВ «Інвест Таун» перерахувати кошти ЗАТ «ПІК» ОСОБА_1 за офісні приміщення та квартири (№№ 37, 18, АДРЕСА_5 ), визнання недійсними договорів про участь у ФФБ, зобов`язання ЗАТ «ПІК» оформити та видати необхідні документи для придбання права власності. Задоволено зустрічний позов СУЧП «Інеком-Сервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ТОВ «Інвест Таун» про визнання недійсним з моменту укладення договорів про участь у ФФБ;
рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року (справа № 522/22304/14) у позові СУЧП «Інеком-Сервіс» до ТОВ «Інвест Таун», ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа - ЗАТ «ПІК», про визнання недійсними договорів відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 червня 2016 року вказане рішення залишено без змін. При цьому в ухвалі зазначено, що недійсність договору від 30 червня 2006 року № 07 про організацію спорудженого житлового будинку не є підставою для визнання недійсним договору про участь у ФФБ;
у вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2» про встановлення факту. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він прагне встановити фактичні обставини, а саме, що він, будучи командиром ВЧ НОМЕР_1 та начальником 22 управління начальника робіт, виконував обов`язки однієї юридичної особи та отримав згоду від виконавчого комітету Одеської міської ради на статус забудовника будинку АДРЕСА_1 на 22 управління начальника робіт умовне найменування ВЧ НОМЕР_1 , у зв`язку з чим просив встановити факт, що саме 22 управління начальника робіт умовне найменування в/ч НОМЕР_1 отримало дозвіл відповідно до рішення Одеської міської ради від 23 грудня 2004 року № 733 на будівництво 6-10 поверхового будинку з вбудованими офісами за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2017 року у справі № 522/8382/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року вказані судові рішення залишено без змін. Суд касаційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів відповідачем, як і не надано доказів незаконності дій відповідача, а так само доказів неправомірності, протиправності прийнятого ВК ОМР рішення від 23 грудня 2004 року № 733;
2. Справа 522/11836/20 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПІК», виконавчого комітету Одеської міської ради, ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2», ТОВ «Інвест Таун», СУЧП «Інекон-Сервіс», ДАБІ України в особі Департаменту ДАБК в Одеській області, треті особи: Одеська місцева прокуратура № 3, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним рішення, визнання права на отримання виконання умов, передбачених договором, та зобов`язання виконання умов договору шляхом оформлення прав на нерухоме майно.
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси рішенням від 25 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним рішення № 727 від 24 червня 2008 року Одеської міської ради «Про передачу функцій замовника ЗАТ «ПІК» на завершення будівництва житлового будинку з вбудованими офісами за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право на отримання виконання умов, передбачених договором № 7 від 30 червня 2006 року. Зобов`язано ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2» як замовника будівництва (внаслідок правонаступництва 22 УНР) та ТОВ «Інвест Таун» виконати умови договору № 7 від 30 червня 2006 року в натурі шляхом оформлення прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_9 , ПАТ «ПІК», виконавчого комітету Одеської міської ради задоволено. Рішення Приморського районного суду міста Одеси 25 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що «замовником будівництва є ПАТ «ПІК», тому помилковими є висновки суду першої інстанції, що замовником будівництва є ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2». Позивачем не наведено жодних обставин та доводів, з яких випливає недійсність рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року, та не зазначено жодної норми матеріального права, яка порушена при винесенні оскаржуваного рішення. Суд апеляційної інстанції не встановив порушення прав позивача прийняттям виконавчим комітетом Одеської міської ради рішення від 24 липня 2008 року № 727. Жодних договорів на інвестування будівництва між ПАТ «ПІК» та ОСОБА_1 не було укладено, тому порушення майнових прав ОСОБА_1 з боку відповідачів відсутні».
Постановою Верховного Суду від 04 червня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_8 залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року залишено без змін. 
Судами встановлено, зокрема:
після проведення організаційних заходів у Міністерстві оборони України 22 управління начальника робіт, яке створене на базі військової частини НОМЕР_1 , не зверталось у виконавчий комітет Одеської міської ради про внесення змін у рішення по передачі повноважень забудовника, а тому 22 управління начальника робіт не набуло статусу забудовника по будівництву житлового будинку на АДРЕСА_1 ;
наказом Міністра оборони України від 07 серпня 2006 року № 483 діяльність 22-го управління начальника робіт Центрального спеціалізованого будівельного управління, яке було створено на базі в/ч НОМЕР_1 , припинено, шляхом приєднання до ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2»;
передавальним актом від 22 червня 2007 року, затвердженим МО України, встановлено, що замовником не виконано своє право на виконання робіт по інженерним внутрішнім та зовнішнім мережам, а також встановлення котельні на даху будинку;
Одеська міська рада не приймала рішення про наділення ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2» повноваженнями забудовника по будівництву будинку на АДРЕСА_1 ;
рішенням Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2007 року у справі № 18/203 позов СУЧП у формі ТОВ «Інеком Сервіс» до ТОВ «Інвест Таун», де представником був - ОСОБА_1 , ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2», третя особа - ПАТ «ПІК», задоволено частково. Визнано недійсним з моменту його укладення договір від 30 червня 2006 року № 07, укладений між ТОВ «Інвест Таун» та 22 управлінням начальника робіт про організацію спорудження частки житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позову провадження у справі припинено. 22 вересня 2010 року ТОВ «Інвест Таун» звернулось до суду із заявою про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2007 року у справі № 18/203 за нововиявленими обставинами; Господарський суд міста Києва ухвалою від 03 лютого 2011 року заяву позивача залишив без задоволення, а рішення суду - залишив без змін;
рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 18/203, яке набрало законної сили, встановлено, що ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2» у ході організаційних заходів не набуло статусу забудовника будівництва об`єкта;
після набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2007 року законної сили ТОВ «Інвест Таун» листами неодноразово зверталося до ОСОБА_1 та членів його родини про те, що ФФБ припинив свою діяльність та про необхідність повідомити реквізити рахунків, для перерахування коштів по укладених договорах;
Господарським судом Одеської області рішенням від 18 лютого 2008 року у справі № 22/82-07-1860 затверджено мирову угоду між ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2», ЗАТ «ПІК» та СУЧП «Інеком-Сервіс». 
Відповідно до пункту 2.1 мирової угоди ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2» передає отримані ним на підставі наказу МО України від 07 серпня 2006 року № 483 повноваження за договором № 02/1-03 від 14 березня 2003 року про спільну діяльність по будівництву будинку на АДРЕСА_1 , а ЗАТ «ПІК» приймає ці повноваження для здійснення функцій замовника будівництва житлового будинку. Пунктом 2.2 мирової угоди передбачено, що після підписання цієї мирової угоди ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2», який є правонаступником 22 управління начальника робіт, припиняє діяльність за договором № 02/1-03 від 14 березня 2003 року, а також письмово повідомляє виконавчий комітет Одеської міської ради про вихід із договору та передачу повноважень замовника будівництва на користь ЗАТ «ПІК». Згідно з пунктом 2.4 мирової угоди сторони визнали, що право власності на об`єкт будівництва належить ЗАТ «ПІК» та СУЧП «Інеком-Сервіс».
Апеляційний суд також встановив, щозгідно з листами ТОВ «Івест-Таун» на адресу ОСОБА_1 від 30 січня 2008 року (вручений 04 лютого 2008 року), від 06 березня 2008 року (вручений 11 березня 2006 року), від 15 квітня 2008 року (вручений 21 квітня 2008 року), від 22 жовтня 2008 року (вручений 30 жовтня 2008 року), товариство у зв`язку з рішенням Господарського суду м. Києва від 23 листопада 2007 року у справі № 18/203, яким встановлено відсутність у 22 Управління начальника робіт правового статусу забудовника по будівництву житлового будинку, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_1 і, як наслідок, відсутність повноважень забудовника у ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2» як правонаступника 22 Управління начальника робіт, у зв`язку з визнанням недійсним договору від 30 червня 2006 року № 07 про організацію спорудження частки житлового будинку розташованого на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , згідно з яким ТОВ «Інвест-Таун» створило ФФБ та шляхом укладення договорів залучило для участі в інвестуванні цього будівництва позивача, який перерахував кошти, ТОВ «Інвест Таун» позбавлений права фінансувати будівництво житлового будинку та має намір повернути сплачені позивачем грошові кошти згідно договору 1-0 від 17 липня 2006 року та договору 2-0 від 18 липня 2006 року про участь у ФФБ.
Згідно з листом ТОВ «Івест-Таун» на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 24 листопада 2008 року товариство на заяви адресатів від 31 жовтня 2008 року (вх. № 91 та 92 від 03 листопада 2008 року) надає копії платіжних доручень та виписок банку про перерахування коштів з рахунку ФФБ виду «А» по заяві забудовника для фінансування будівництва частки жилого будинку та їх повернення забудовником на рахунок ТОВ «Інвест Таун». Всі кошти проіневестовані адресатами знаходяться у повному обсязі на розрахунковому рахунку, про що їм повідомлено листами від 30 жовтня 2008 року, від 06 березня 2008 року, від 15 квітня 2008 року, від 22 жовтня 2008 року.
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження 
№ 61-2417сво19), від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження 
№ 61-20968 сво 21)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
У частині третій статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва (ФББ), фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.
Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Згідно з пунктом 6 статті 7 цього Закону інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.
Порядок створення та діяльності фондів фінансування будівництва визначений Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях із нерухомістю» (далі - Закон № 978-IV).
У статті 2 Закону № 978-IV вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном.
Згідно зі статтею 3 Закону № 978-IV системою фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях із нерухомістю є врегульовані цим Законом та договором дії суб`єктів в системі при організації будівництва житла, фінансування цього будівництва.
Частиною другою статті 3 Закону № 978-IV визначено суб`єкти такої системи, якими є довірителі, управитель, забудовники та страхові компанії.
Між управителем та забудовником укладається договір, який регулює взаємовідносини між ними щодо організації будівництва з урахуванням отриманих в управління управителем коштів та подальшої передачі забудовником довірителям об`єктів інвестування (стаття 2 Закону № 978-IV).
Частиною четвертою статті 6 Закону № 978-IV визначено, що управитель здійснює управління майном відповідно до правил фонду та договору управління майном. Для цього управитель укладає із забудовником договір, яким замовляє йому збудувати об`єкт будівництва, ввести його в експлуатацію та передати об`єкти інвестування довірителям (стаття 9 Закону № 978-IV).
За змістом статті 12 Закону № 978-IV управитель для кожного ФФБ розробляє й затверджує Правила ФФБ та інші необхідні внутрішні документи, що регламентують функціонування цього ФФБ. Правила ФФБ є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами цієї системи фінансування будівництва житла. Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя та інші умови функціонування ФФБ.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі (частина перша статті 331 ЦК України).
Відповідно до статті 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав належать, зокрема речі, майнові права. 
Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18). 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17, на яку посилається заявник, зроблено висновок, що «нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлено право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою».
Велика Палата Верховного Суду нагадувала неодноразово, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) та багатьох інших.
Оскільки після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на проінвестований об`єкт з необхідністю державної реєстрації інвестором такого права за собою, то забудовник позбавлений права відчужувати об`єкт інвестування на користь будь-якої іншої особи. Таким чином, інвестор наділений правом вимагати повернення належного йому об`єкта інвестування від будь-якої іншої особи.Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18)).
Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20).
У справі, що переглядається:
при зверненні з цим позовом, з урахуванням заяви про уточнення позову від 08 лютого 2021 року, ОСОБА_1 посилався на те, що ним здійснювалось інвестування у будівництво житлового будинку з вбудованими офісами на АДРЕСА_1 через фінансово-кредитний механізм у вигляді ФФБ. На підставі договорів про участь у ФФБ «А» № 1-0 від 17 липня 2006 року, № 2-0 від 18 липня 2006 року, від № 3-0 від 25 липня 2006 року, які були укладені між ним та ТОВ «Інвест-Таун», він виконав обов`язки щодо виплати управителю 100 % коштів для інвестування будівництва, а тому він отримав майнові права вимоги щодо конкретно визначеного майна (нежитлових приміщень). Після створення, прийняття до експлуатації житлового будинку, спірні приміщення були зареєстровані за іншими особами, що порушує його права;
суди, враховуючи преюдиційні обставини у справах № 522/2364/17-ц, № 522/11836/20, встановили, що у липні 2006 року між ОСОБА_1 (довірителем) було укладено договори із ТОВ «Інвест-Таун» (управитель ФФБ виду «А») на інвестування будівництва нерухомого майна, визначеного договорами. Повноваження щодо організації будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 ТОВ «Інвест-Таун» набуло на підставі договору від 30 червня 2006 року № 07, укладеного з 22-м управлінням начальника робіт, підписаного від імені ВЧ НОМЕР_1 . Наказом Міністерства оборони України від 07 серпня 2006 року № 483 ліквідовано 22-е управління начальника робіт шляхом приєднання його до ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2». ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2» у ході прийняття повноважень 22 управління начальника робіт не переоформило на себе повноваження, які були надані військовій частині рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 13 грудня 2003 року та не набуло прав забудовника житлового будинку. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2007 року у справі № 18/203 договір від 30 червня 2006 року № 07 про організацію будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 , укладений між 22-м управлінням начальника робіт та ТОВ «Інвест Таун», визнано недійсним з моменту укладення. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18 лютого 2008 року у справі № 28-22/82-07-1860 за позовом ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2» до ЗАТ «ПІК», СП «Інекон-Сервіс» було затверджено мирову угоду, укладену між ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2», ЗАТ «ПІК» та СУЧП «Інеком-Сервіс», у якій визначено та затверджено витрати всіх сторін, понесені ними на інвестування будівництва, та встановлений подальший порядок розпорядження житловим будинком. Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року № 727 функції забудовника житлового будинку на АДРЕСА_1 передано ПАТ (ЗАТ) «ПІК».ПАТ (ЗАТ) «ПІК» договірних зобов`язань з ТОВ «Інвест Таун» та ОСОБА_1 не існує, кошти на інвестування будівництва це підприємство від вказаних осіб не отримувало. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2010 року у справі № 2-2786/09 відмовлено у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ТОВ «Інвест Таун», ДП МО України «ІНФОРМАЦІЯ_2», СУЧП «Інеком-Сервіс», ЗАТ «ПІК» про зобов`язання ТОВ «Інвест Таун» перерахувати кошти ЗАТ «ПІК» ОСОБА_1 за офісні приміщення та квартири (№№ 37, 18, АДРЕСА_5 ), визнання недійсними договорів про участь у ФФБ, зобов`язання ЗАТ «ПІК» оформити та видати необхідні документи для придбання права власності. Задоволено зустрічний позов СУЧП «Інеком-Сервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ТОВ «Інвест Таун» про визнання недійсним з моменту укладення договорів про участь у ФФБ. ТОВ «Івест-Таун» повідомлено ОСОБА_1 , що ТОВ «Інвест Таун» позбавлений права фінансувати будівництво житлового будинку та має намір повернути сплачені позивачем грошові кошти, надало копії платіжних доручень та виписок банку про перерахування коштів та їх повернення забудовником на рахунок ТОВ «Інвест Таун»;
за таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахувавши, що договір і правила ФФБ між ПАТ «ПІК» та ТОВ «Інвест Таун» з організації спорудження об`єкта будівництва не укладались, кошти на фінансування будівництва не перераховувались, кошти позивача, що перебували на розрахунковому рахунку ТОВ «Інвест Таун», повернуті позивачу у повному обсязі, спірні приміщення побудовані за рахунок інших фізичних осіб, зробив правильний висновок, що відсутні підстави вважати ОСОБА_1 особою, яка набула права інвестора в об`єкти нерухомості на АДРЕСА_1 за договорами, укладеними ним з ТОВ «Інвест Таун», і його права у взаємовідносинах із ПАТ «ПІК» як замовником будівництва, СП «Інекон-Сервіс» як інвестором будівництва, ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» як правонаступником 22 управління начальника робіт, ТОВ «Флагман-К» як балансоутримувачем будинку, не порушено;
тому суди зробили правильний висновок про відсутність підстав для витребування спірних нежитлових приміщень з володіння ТОВ «Фагман-К», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь позивача;
разом з тим, суди не звернули увагу на те, що вимоги позивача про визнання права власності, видалення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності та внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності є неналежними способами захисту за обставин цієї справи, якщо такі права у спірних правовідносинах можуть бути ефективно захищенні пред`явленням вимоги про витребування спірного нерухомого майна, і така вимога позивачем заявлена. З огляду на вказане у зазначеній частині судові рішення належить змінити в мотивах відмови у задоволенні цих вимог.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги в частині порушення судами норм процесуального права щодо прийняття поданої ним заяви про уточнення позову від 08 лютого 2021 року та відсутності відповідного судового рішення за наслідками розгляду цієї заяви, оскільки аналіз змісту оскаржених судових рішень дозволяє зробити висновок, що всі позовні вимоги ОСОБА_1 фактично розглянуто судом.
Оскільки доводи касаційної скарги не містять обґрунтування щодо незаконності оскарженого заявником додаткового рішення Приморського районного суду міста Одеси від 30 червня 2022 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, колегія судів судові рішення в цій частині не аналізує та залишає без змін. 
Не знайшли свого підтвердження й доводи касаційної скарги про те, що суд незаконно відмовив у задоволенні клопотань про призначення судових експертиз та витребування доказів (копії технічної документації на житловий будинок з вбудованими офісами на АДРЕСА_1 ), оскільки ключовим питання у цій справі є встановлення обставини чи наявні підстави для набуття ОСОБА_1 прав інвестора в об`єкті нерухомості на АДРЕСА_1 . Тому наведені позивачем обставини щодо тотожності нежитлових приміщень не вплинули на правильність вирішення спору.
Наведені у касаційній скарзі інші доводи, що суди не дослідили та не надали належної оцінки доказам, які містяться у справі, зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. Такі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права, застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які є посилання в касаційній скарзі, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання права власності, видалення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності та внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності змінити в мотивувальній частині, виклавши їх мотиви в редакції цієї постанови, в іншій частині оскаржені судові рішення залишитибез змін.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Флагман-К», ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «ПІК» про визнання права власності, видалення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності та внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власностізмінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, а також додаткове рішення Приморського районного суду міста Одеси від 30 червня 2022 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року про відмову у призначенні судової технічної експертизи документів та судової будівельно-технічної експертизи залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко