Справа № 755/24776/25
Провадження №: 3/755/382/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" травня 2026 р.            місто Київ
Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Вовк О.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Дніпровського УП ГУНП у місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, студента, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),-
В С Т А Н О В И В:
згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 741852 від 06 грудня 2025 року, 06 грудня 2025 року, близько 04-00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно співмешканки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: словесно ображав, чим завдав шкоди психічному здоров`ю.
Правом на участь в судовому засіданні ОСОБА_1 не скористався. В судові засідання призначенні на 19 грудня 2025 року, 30 січня 2026 року, 13 лютого 2026 року, 20 березня 2026 року та 01 травня 2026 року не з`являвся, повідомлявся судом належним чином. 
Згідно довідки АСДС «Д-3» доставки sms, ОСОБА_1 отримав повідомлення про судове засідання 18 грудня 2025 року, 25 грудня 2025 року, 05 лютого 2026 року та 05 березня 2026 року на зазначений ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення номер телефону, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
При цьому до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
У поданому клопотанні ОСОБА_1 зазначив, що між ним та його дружиною ОСОБА_2 виник побутовий конфлікт близько 03 год. 00 хв. у зв`язку з тим, що їхній спільний дворічний син, перебуваючи разом із ОСОБА_2 у ванній кімнаті, плакав, кричав та не міг заснути, оскільки був наляканий темрявою та перебуванням у зазначеному приміщенні.
Зі слів ОСОБА_1 , у зв`язку із вказаними обставинами він зайшов до ванної кімнати, взяв дитину та переніс її до кімнати, де дитина почала заспокоюватися та засинати. Після цього ОСОБА_2 зайшла до кімнати, розпочала словесний конфлікт та забрала ковдру і подушку дитини, перенісши їх до ванної кімнати, чим, на думку ОСОБА_1 , перешкоджала укладенню дитини спати у кімнаті.
Також ОСОБА_1 зазначив, що просив ОСОБА_2 не вчиняти таких дій та надати можливість покласти дитину спати. Після прибуття працівників поліції, яких, зі слів ОСОБА_1 , викликав саме він, ОСОБА_2 заспокоїлася та не заперечувала проти того, щоб дитина продовжила спати у кімнаті.
Крім того, ОСОБА_1 вказав, що у його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, оскільки будь-яких умисних дій, спрямованих на заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю ОСОБА_2 , він не вчиняв, а побутовий конфлікт, який виник на ґрунті суперечки щодо місця сну дитини, сам по собі не свідчить про вчинення домашнього насильства.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.
Згідно зі статтею 245 КУпАП одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами статті 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Відповідно до вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями статті 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Пунктами 3 та 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненність, нездатність захистити себе або завдали шкоди психіному здоров`ю особи.
Згідно частини першої статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Разом з цим слід зазначити, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.
Зміст сімейного конфлікут складають: міжособисті відносини і правові і моральні обов`язки, які пов`язані із реалізацією функцій сім`ї, а саме: репродуктивної, виховної, господарсько-економічної, реактивної (взаємодопомога, підтримка здоров`я, організація відпочинку) комунікативної і регулятивної. 
Сімейний конфлікт є однією з найпоширеніших форм кофлікту. Таким чином, конфлікт у сім`ї - це протиборство між членами сім`ї на основі зіткнення протилежно спрямованих мотивів та поглядів.
Отже, різниця між домашнім насильством та сімейним конфліктом полягає у тому, що домашнє насильство є результатом свідомих дій кривдника, який налаштований не на розв`язання конфлікту, а на вчинення дій або бездіяльності, що викличуть у постраждалої особи, зокрема побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинять емоційну невпевненність, не здатність захистити себе. 
З протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАД № 741852 від 06 грудня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 06 грудня 2025 року, близько 04 години 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно співмешканки ОСОБА_2 , а саме: словесно ображав, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною першою статті 173-2 КУпАП. 
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.
Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_2 , які по суті є єдиною підставою для складання протоколу стосовно ОСОБА_1 , між нею та ОСОБА_1 виникла побутова сварка на грунті суперечки з приводу місця сну дитини під час повітряної тривоги, під час якої ОСОБА_1 кричав, словесно її ображав та відмовився відносити дитину до ванної кімнати. Однак, обставин які б свідчили про умисні дії ОСОБА_1 , направленні на здійснення домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 , якими б він навмисно спричинив співмешканці емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та можливість завдання шкоди її психічному чи фізичному здоров`ю, судом не встановлено. 
Таким чином, на переконання суду, в діях ОСОБА_1 був відсутній умисел на вчинення домашнього насильства, а в даному випадку мав місце сімейний конфлікт побутового характеру, що стосувався виховання дитини.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять жодних доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи те, що судом не було встановлено в діях ОСОБА_1 ознак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Керуючись статтями 245, 247, 251-252, 280, 283-285 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В:
провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрити з підстав, передбачених пунктом першим частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва.

Суддя Дніпровського районного суду
міста Києва          О.І. Вовк