Справа №462/5208/23 Головуючий у 1 інстанції:Бориславський Ю.Л. 
Провадження №22-ц/811/150/26 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 
Провадження №22-ц/811/200/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А., 
суддів: Крайник Н.П., Савуляка Р.В.,
секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_1 – Добушовського О.В., представника позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова в складі судді Бориславського Ю.Л. від 02 грудня 2025 року та на рішення Залізничного районного суду м.Львова в складі судді Бориславського Ю.Л. від 12 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача – адвоката Добушовського Ореста Васильовича про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи – відмовлено.
Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи – залишено без розгляду.
Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 12 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 / заборгованість у розмірі 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) євро.
Стягнуто з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 / судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 13956 /тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість/ гривень 80 копійок
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.08.2023 року (справа №462/5208/23) щодо накладення арешту із врахуванням ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2023 року (справа №462/5208/23), якою в частині скасовані заходи забезпечення позову, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Вказану ухвалу та рішення оскаржив ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2025 року просить таку скасувати та прийняти нову ухвалу, якою поновити строк на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, такою що підлягає скасуванню та постановленою з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що 19.03.2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11.00 год. 15.04.2025 року. Після призначення справи до судового розгляду, 03.07.2025 року представником позивача подано клопотання про приєднання нових доказів, зокрема: 
-копії договору про надання правової допомоги від 21 листопада 2019 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Стандарт», в особі керівника Стиранка М.Б. та ТОВ «Астеріон плюс» в особі Голуба Р.В.;
-копії довіреності від 25 листопада 2019 року.
Ухвалою суду від 03.07.2025 приєднано нові докази до матеріалів справи та оголошено перерву для ознайомлення відповідачем з новими доказами. 18.11.2025 відповідачем подано заяву про поновлення строку на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, підставою чого став той факт, що позивачем на стадії судового розгляду подано нові докази, якими намагається переконати суд у факті знайомства ОСОБА_2 з ОСОБА_1 до моменту укладання договору позики та існування між ними нібито договірних відносин. 18.11.2025 відповідачем подано заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки ознайомившись з приєднаними судом доказами, відповідач ОСОБА_1 стверджує, що докази є підробленими невідомими особами, а проставлений підпис на них не є підписом ОСОБА_1 . Проте ухвалою суду від 02 грудня 2025 року безпідставно відмовлено у задоволені заяви про поновлення строку на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі та позбавлено відповідача у доступі до правосуддя. 
В апеляційній скарзі на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 грудня 2025 року, просить таке скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням права відповідача на доступ до правосуддя, без повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що через неправомірні рішення судів, 15.10.2024 року експертною установою було повернуто матеріали експертизи до суду через неможливість проведення такої через відсутність документів та ненадання судом матеріалів, які передбачені Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Без прийняття відповідної ухвали 23.01.2025 року судом повторно направлено матеріали для проведення експертизи за ухвалою від 24.01.2024 року, яку 19 лютого 2025 року було повторно повернуто експертною установою через невідповідність та неналежне оформлення документів для проведення експертизи. Тобто своїми неправосудними рішеннями суди блокували отримання належного та допустимого доказу у цій справі – висновку експерта щодо давності виготовленого документу, а саме договору позики від 18.04.2022 року та підпису на акті приймання передачі коштів, чим було порушено принцип рівності сторін. Окремо звертає увагу на те, що аналізуючи тексти договору позики від 18.04.2022 року та акту приймання передачі 18.04.2022 року слід дійти висновку про те, що договір позики не був укладений і кошти за актом приймання від 18.04.2022 року не передавались про що свідчать наступні дії і події: 
-текст договору виконано різними особами та у різний час (щодо сторони позикодавця та позичальника); 
-дата договору 18.04.2022 року поставлено ОСОБА_2 , як і текст позикодавця у 2023 році; 
-дата повернення коштів написано ОСОБА_1 власноручно і свідомо вказано 31.02.2022 року, що чітко видно в тексті договору;
- акт приймання передачі коштів до договору позики від 18.04.2022 року не заповнявся та не підписувався ОСОБА_1 ; як відомо зі слів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 є його адвокатом і цей договір було передано йому (адвокату), як розрахунок між ними. 
Також, зазначає, що суд першої інстанції критично оцінив покликання сторони відповідача на те, що позивач не надав суду підтвердження про можливість надання у позику грошових коштів у розмірі 250000 Євро, та без достатнього обґрунтування формально зазначив, що такі твердження не узгоджуються із дослідженими судом доказами та спрямовані на уникнення виконання умов укладеного між сторонам договору позики, що є безпідставним. На думку апелянта, суд не надав належної правової оцінки доводам відповідача про визнання доказів недопустимими та не навів мотивів, на підставі яких відхилив такі доводи. Натомість врахував недопустимі докази на користь позивача ОСОБА_2 . На підставі наведеного слід прийти до висновку, що саме суд першої інстанції позбавив відповідача ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та права на призначення та проведення судових почеркознавчих експертиз для спростування доводів позивача та факту укладення договору саме з ОСОБА_2 та акту передачі грошових коштів, чим порушив пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо доступності до правосуддя та справедливого судового розгляду. Вважає , що лише експерт з відповідними знаннями міг би підтвердити, яка саме дата зазначена на договорі 31.02.2022 року або 31.12.2022 року під час проведення експертизи давності документа. Відтак, висновок суду про те, що «правильною датою строку повернення грошових коштів є 31.12.2022 року» слід вважати необґрунтованим та помилковим, так як ґрунтується виключно на припущеннях суду без жодних доказів, зокрема і жодного висновку експерта, та тлумачиться судом на користь позивача ОСОБА_2 . Вважає, що при тлумаченні умов договору, суду необхідно було встановити наявність між сторонами договору спору, так як спору про тлумачення змісту правочину між сторонами не було.
В судове засідання сторони не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що в судовому засіданні інтереси позивача та відповідача захищали представники з належними повноваженнями.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційних скарг, представника позивача – в заперечення скарг, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на неї, клопотання про призначення комплексної експертизи представниці відповідача, клопотання (уточнене) про призначення комплексної експертизи, клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, заяви представника відповідача про поновлення строку на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, клопотання в суді апеляційної інстанції представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та виклик у судове засідання відповідача для відібрання експериментальних взірців підписів, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, – колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 43, 44, 109, 120, 126, 127, 197, 217, 222, 259, 353 ЦПК, рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» та відмовляючи в задоволені заяви про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та залишаючи без розгляду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, – виходив з того, що провадження у справі відкрито 03 серпня 2023 року, строк проведення підготовчого засідання неодноразово судом було продовжено, підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду 19.03.2025 року, а також процесуальну поведінку сторони відповідача, зокрема, ігнорування викликів суду та ухвал суду про поновлення провадження у справі для виконання вимог експерта, неодноразово клопотання про відкладення судового розгляду, те, що з поданими стороною позивача документами, зокрема, копіями договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 21 листопада 2019 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «СТАНДАРТ», в особі керівника Стиранка М.Б. та ТОВ «АСТЕРІОН ПЛЮС», в особі Голуба Р.В. та довіреності від 25 листопада 2019 року, представник відповідача ознайомився 03.07.2025 року, у зв`язку із чим у судовому засіданні було оголошено перерву, а з даним клопотанням звернувся до суду лише 18.11.2025 року, тобто через 4 місяці, суд прийшов до переконання, що у сторони відповідача було достатньо часу з моменту подання стороною позивача доказів 03.07.2025 року за клопотанням сторони відповідача, до подання клопотання про призначення експертизи та поновлення строку на подання клопотання 18.11.2025 року минув значний період часу, а тому у задоволенні заяви представника відповідача – адвоката Добушовського О.В. про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи доказів у справі слід відмовити.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.129 Конституції України, ст. ст. 11, 192, 202, 207, 218, 524, 526, 612, 625-627, 629, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 354-355 ЦПК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, постанову Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі №362/1597/17, постанову Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі №596/1123/21, постанову Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі №154/3443/18, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, та задовольняючи позов, – виходив з того, що 18.04.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальникові кошти у сумі 250 000 Євро. (т. 1 а.с.4-5). Відповідно до п. 2 договору на момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 250000 Євро позикодавець передав позичальнику в повному обсязі, що підтверджується Актом передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року. Згідно із п. 5 договору позики за домовленістю сторін сплата позики повинна підтверджуватися Актом повернення грошових коштів за договором позики. Відповідно до акта передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року, який підписаний позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_1 , позичальник ОСОБА_1 отримав грошові кошти (позику) у розмірі 250000 Євро від позикодавця (т. 1 а.с.6). Судом було призначено судову почеркознавчу експертизу, однак така не проведена у зв`язку із тим, що ЛНДІСЕ не надано переліку об`єктів дослідження та порівняльного матеріалу – документів із зразками почерку (підписів) з визначенням їх індивідуальних ознак (назвами, датами, аркушами справи, де вони знаходяться тощо), що унеможливлює проведення дослідження, скерування клопотання, виставляння рахунку та ін. При цьому, судом першої інстанції враховано, що судове провадження неодноразово було поновлено для виконання вимог експерта, однак сторона відповідача ігнорувала виклики суду, чим, на думку суду, уникала виконання клопотань експерта для належного виконання призначеної судом судової експертизи у справі. Суд зазначив, що сторона відповідача не була позбавлена можливості надати суду висновок експерта по експертизі проведеній на замовлення сторони відповідача у порядку ст. 106 ЦПК України. Таким чином, стороною відповідача не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 не підписував договір позики та акт передачі грошових коштів за договором позики, а також те, що договір позики був укладений під впливом обману, насильства, або під впливом тяжкої обставини. Суд першої інстанції вказав, що наявність оригіналу боргового документа у позивача свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Крім цього, стороною відповідача не надано суду доказів про виконання п. 5 договору позики від 18.04.2022 року. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти та не повернув такі, про що свідчить наявність у позивача оригіналу боргового документа відповідача, який оглянутий судом, а також відсутність Акта повернення грошових коштів за договором позики, а тому відповідач ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань перед позивачем. Суд критично оцінив покликання сторони відповідача на те, що фізична особа ОСОБА_2 невідомий ОСОБА_1 та вони ніколи не зустрічались до часу відкриття провадження у справі, у договорі вказано неіснуючу дату повернення позики – 31.02.2022 року, а також те, що позивач не надав суду підтвердження про можливість надання у позику грошових коштів у розмірі 250000 Євро, оскільки такі твердження не узгоджуються із дослідженими судом доказами та спрямовані на уникнення виконання умов укладеного між сторонам договору позики. Так, позивачем надано суду копію договору №113 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 21.11.2019 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Стандарт» в особі керівника Стиранки М.Б. та ТзОВ «Астеріон плюс» в особі директора Голуба Р.В., витяг із сайту «Судова влада» з інформацією про розгляд справи № 444/1786/15-ц, де ТОВ «Астеріон Плюс» був відповідачем, представником відповідача був ОСОБА_2 , а також документи, що підтверджують, що ОСОБА_1 був засновником ТзОВ «Астеріон плюс», 25.11.2019 року ОСОБА_1 як директор ТзОВ «Астеріон плюс» підписав довіреність, якою уповноважив Стиранку М.Б. представляти інтереси товариства (а.с.162-164, 165-187, 188). Дані докази суд прийняв до уваги, враховуючи, що такі подані стороною позивача на виконання задоволеного судом клопотання сторони відповідача щодо надання доказів, що підтверджують наявність договірних відносин між сторонами до подання даного позову до суду (т.3 а.с.140), а у задоволенні заяви представника відповідача – адвоката Добушовського О. В. про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи доказів відмовлено, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи залишено без розгляду, враховуючи те, що провадження у справі відкрито 03 серпня 2023 року, строк проведення підготовчого засідання неодноразово судом було продовжено, підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду 19.03.2025 року, а також процесуальну поведінку сторони відповідача, зокрема, ігнорування викликів суду та ухвал суду про поновлення провадження у справі для виконання вимог експерта, неодноразові клопотання про відкладення судового розгляду, те, що з поданими стороною позивача документами, зокрема, договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 21 листопада 2019 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «СТАНДАРТ», в особі керівника Стиранки М.Б. та ТОВ «АСТЕРІОН ПЛЮС», в особі Голуба Р.В. та довіреності від 25 листопада 2019 року, представник відповідача ознайомився 03.07.2025 року, у зв`язку із чим у судовому засіданні було оголошено перерву, а з даним клопотанням звернувся до суду лише 18.11.2025 року, тобто через 4 місяці, а тому суд прийшов до переконання, що у сторони відповідача було достатньо часу з моменту подання стороною позивача доказів 03.07.2025 року за клопотанням сторони відповідача, до подання клопотання про призначення експертизи та поновлення строку на подання клопотання 18.11.2025 року минув значний період часую. Також, позивачем надано суду податкові декларації на підтвердження його доходу у відповідному періоді, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.05.2025 року витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Львівській області інформації щодо оподаткування ФОП ОСОБА_2 . Згідно відповіді Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 23.05.2025 року щодо поданих декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) задекларований обсяг доходу за 2018 рік становить - 1487900,00 грн., за 2019 рік - 1371500,00 грн., за 2020 рік - 2263400,00 грн., за 2021 рік - 3210020,00 грн., що не доводить відсутність заощаджень позивача при наявності вказаного доходу за 4 роки, що передували укладенню договору позики. Також, суд прийняв до уваги доводи сторони позивача, що при укладенні договору позики від 18.04.2022 року у даті строку виконання договору допущено описку та правильною датою строку повернення грошових коштів є 31.12.2022 року, що є очевидним, оскільки дата повернення позики – 31.02.2022 є неіснуюча і не може передувати даті укладення договору позики від 18.04.2022 року. Крім цього, суд зазначив, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що зі слів ОСОБА_2 текст в договір він вписував самостійно в 2023 році, але дату вказав 18.04.2022 року, оскільки згідно заяви ОСОБА_2 про надання відповідей на запитання в порядку ст. 93 ЦПК України (т.1 а.с.185) позивач вказав, що наскільки він пригадує, договір позики від 18.04.2022 року ним було заповнено цього ж дня. Таким чином, при вирішенні питання про підставність позовних вимог та оцінці доказів, суд вважав, що дослідженні судом докази є логічними та послідовними, належними, допустимими, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності не викликало у суду сумнівів. Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 є підставними та підлягають задоволенню.
В суді апеляційної інстанції, 18 травня 2026 року, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому просить:
- призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:
1. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у договорі позики №_ від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів за договором позики ОСОБА_1 , чи іншою особою?;
2. Чи виконаний весь рукописний текст у договорі позиви № _ від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів за договором позики ОСОБА_1 , чи іншою особою? Якщо виконано ОСОБА_1 , то який текст?;
3. Який зміст замаскованого рукописного тексту в п. 3 договору позики № _ від 18.04.2022 року?;
4. Чи відповідає давність усього рукописного тексту в договорі позики № _ від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів за договором позики, даті вказаній у договорі та в акті? Якщо ні, то в який період був виконаний весь рукописний текст у договорі позики № _ від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів від 18.04.2022 року?;
- проведення експертизи доручити Львівському науково-дослідний інститут судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54).
В обґрунтування клопотання зазначив, що суд першої інстанції позбавив відповідача ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та права на призначення та проведення судових почеркознавчих експертиз для спростування доводів позивача та факту укладення договору саме з ОСОБА_2 та акту передачі грошових коштів, чим порушив пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо доступності до правосуддя та справедливого судового розгляду. Вважає, що відмова суду у призначенні двох експертиз з формальних причин, спровокованих самих судом, є порушення “самої суті” права на суд.
Також, 18 травня 2026 року в суді апеляційної інстанції, Добушовський Орест Васильович в інтересах ОСОБА_1 заявив клопотання про виклик у судове засідання відповідача для відібрання експериментальних взірців підписів, в якому просить:
- викликати у судове засідання ОСОБА_1 для відібрання експериментальних зразків підпису виключно під диктовку, без надання можливості переписувати текст та посвідчити відібрані експериментальні зразки підпису.
В обґрунтування клопотання зазначив, що до експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта) або інші документи, які відповідно до законодавства є підставою для проведення експертизи (дослідження), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та за клопотанням експерта – матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо). На переконання апелянта відібрання зразків для проведення експертизи має бути здійснене на стадії вирішення питання про призначення експертизи та до зупинення провадження у справі, які мають бути передані експерту разом із матеріалами справи. Повідомляє, що з 01 червня 2026 року ОСОБА_1 перебуватиме тривалий час на лікуванні за межами України. Відтак, у разі задоволення судом апеляційної інстанції клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, суд скерує матеріали справи для проведення судової почеркознавчої експертизи без взірців підписів відповідача, який перебуватиме за межами України. Таким чином, у зв`язку з перебуванням з 01 червня 2026 року ОСОБА_1 за межами України та неможливістю надати експериментальні взірці підписів, експерт не зможе провести судову почеркознавчу експертизу та поверне матеріали справи до суду апеляційної інстанції без виконання.
Колегія суддів вважає, що вказані клопотання не підлягають до задоволення з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, з часу відкриття провадження у справі судом першої інстанції (12.07.2023 року) до закриття підготовчого провадження (19.03.2025 року) пройшло майже два роки.
Дійсно, стороною відповідача в суді першої інстанції три рази заявлялось клопотання про призначення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документу.
Зокрема, 05.09.2023 ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення комплексної експертизи, в якому просила:
- постановити ухвалу про призначення у справі №462/5208/23 почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів;
- проведення експертизи доручити Київському науково-дослідному інституті судових експертиз (03057, м.Київ, вул.Сім`ї Бродських, 5);
- на вирішення почеркознавчої експертизи поставити такі питання:
1. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у договорі позики №_ від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів за договором позики ОСОБА_1 , чи іншої особою?;
2. Чи виконаний весь рукописний текст у договорі позики №_ від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів за договором позики ОСОБА_1 , чи іншої особою?.
- на вирішення технічної експертизи документів поставити такі питання:
1. Який зміст замаскованого рукописного тексту в п.3 договору позики №_ від 18.04.2022 року?
2. Чи відповідає давність усього рукописного тексту в договорі позики №_ від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів за договором позики, даті вказаній у договорі та в акті? Якщо ні, то в який період був виконаний весь рукописний текст у договорі позики №_ від 18.04.2022 року та та в акті передачі грошових коштів за договором позики?
- витребувати у позивача ОСОБА_2 оригінали договору позики від 18.04.2022 року та акт передачі грошових коштів за договором позики;
- зупинити провадження у даній справі на час проведення експертизи після виконання позивачем вимог п.5 даного клопотання;
- оплату вартості проведення почеркознавчої експертизи гарантую.
Також, 17.11.2023 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 було подано клопотання (уточнене) про призначення комплексної експертизи, в якому просила:
- постановити ухвалу про призначення у справі №462/5208/23 почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів;
- проведення експертизи доручити Київському науково-дослідному інституті судових експертиз (03057, м.Київ, вул.Сім`ї Бродських, 5);
- на вирішення почеркознавчої експертизи поставити такі питання:
1. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у договорі позики №_ від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів за договором позики, який датовано 18.04.2022 – ОСОБА_1 ?;
2. Яка частина рукописного тексту у договорі б/н від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів за договором позики, який датовано 18.04.2022 виконано – ОСОБА_1 ?;
- на вирішення технічної експертизи документів поставити такі питання:
1. Чи відповідає вік всіх рукописних текстів та підписів в договорі позики б/н від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів за договором позики, який датовано 18.04.2022 зазначеній в них датах?;
- витребувати у позивача ОСОБА_2 оригінали договору позики від 18.04.2022 року та акт передачі грошових коштів за договором позики;
- зупинити провадження у даній справі на час проведення експертизи після виконання позивачем вимог п.5 даного клопотання;
- оплату вартості проведення почеркознавчої експертизи гарантую.
Також, 29.11.2023 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 було подано клопотання про призначення експертизи, в якому просила:
- постановити ухвалу про призначення у справі №462/5208/23 технічної експертизи документів;
- проведення експертизи доручити Київському науково-дослідному інституті судових експертиз (03057, м.Київ, вул.Сім`ї Бродських, 5);
- на вирішення технічної експертизи документів поставити такі питання:
1. Чи відповідає вік вчинення/написання всіх рукописних текстів та підписів в договорі позики б/н від 18.04.2022 року та в акті передачі грошових коштів за договором позики, який датовано 18.04.2022, зазначеній в них даті, тобто 18.04.2024?.
- оплату вартості проведення почеркознавчої експертизи гарантую.
Також, позивачем 10.01.2024 року було подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, без питань про визначення давності документів.
Як вбачається з матеріалів справи, по суті, судом першої інстанції, ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 24 січня 2024 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, без призначення технічної експертизи документів. 
Однак, відповідач ОСОБА_1 уникав надання зразків підписів для її проведення. А також ні він, ані його представники не з`являлись в судові засіданні в суді першої інстанції, що фактично унеможливило проведення призначеної судом експертизи. 
Після цього судом першої інстанції в судовому засіданні 19.03.2025 року відмовлено по суті в клопотаннях відповідача про призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документу, чим по суті вирішено клопотання відповідача.
Окрім цього, ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 24 січня 2024 року оскаржувалась в суді апеляційної інстанції та постановою Львівського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року була залишена без змін.
Цього ж 19.03.2025 року в судовому засіданні суду першої інстанції було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно ст. 12 Цього ж Кодексу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Крім цього за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.
За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Особливості визначення шкоди, завданої у результаті виведення банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.
Згідно ст. 102 ЦПК України, висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. уд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.
Відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.
За ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Також ст. 209 ЦПК України передбачає, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Крім цього параграф 3 глави 6 розділу ІІІ ЦПК України передбачає порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів.
Статтями ж 263-265 передбачено вимоги, яких повинен дотримуватись суд при постановлені рішення за наслідками розгляду справи.
Так, суд першої інстанції при здійсненні розгляду справи в межах заявлених підстав та предмету позову зобов`язаний повно та всебічно з`ясувати не лише предмет, підстави позову і обставини, на які посилався позивач у позовній заяві, як предмет доказування, але, також і ті обставини та правовідносини, які мали місце між сторонами та стосуються предмету доказування у справі та які непрямо, завуальовано або помилково вказані у позовній заяві, що може мати місце виключно після надання вичерпних пояснень усіма учасниками у справі, дослідження доказів наданих сторонами, вчинення інших процесуальних дій по справі.
При цьому головуючий суддя у справі наділений дискреційними повноваженнями, що стосується надання можливості сторонам представити свою справу, свої аргументи та доводи, а також докази на підтвердження заявлених позовних вимог їх заперечень та обраних способів захисту.
Такі повноваження головуючого судді по справі при вчиненні певних процесуальних дій можуть бути перевірені у певних випадках (що має місце у даному випадку), однак виключно у певних межах, зокрема, у частині дотримання порядку встановленого законом щодо вчинення певної процесуальної дії, не допущення свавільності при їх вчиненні, тощо.
Однак суд вищої інстанції не вправі втручатись у процесуальні дії головуючого судді при розгляді справи по суті вказуючи свою думку щодо того чи іншого процесуального питання, зокрема, порядку ведення справи, отримання, дослідження того чи іншого доказу, детально перевіряти необхідність отримання чи не отримання того чи іншого доказу для вирішення справи по суті та співставлення такої необхідності із заявленими позовними вимогами, підставами позову, тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, підготовче провадження в суді першої інстанції тривало майже два роки (з 12.07.2023 року по 19.03.2025 року), суд надавав можливість сторонам провести почеркознавчу експертизу, однак така не була проведена внаслідок безпідставних дій відповідача і відповідно суд апеляційної інстанції не вбачає свавільності у відмові суду першої інстанції у призначенні комплексної експертизи, оскільки бездіяльність відповідача вказувала на бажання затягування розгляду справи, намагання вплинути на порядок розгляду справи, яким керує головуючий суддя, а не сторона у справі, а не встановлення дійсних обставин, які мають значення для справи.
Відповідно, слід вважати, що суд першої інстанції не допустив свавільності при вирішенні клопотань сторін, а підстав неможливості проведення судової почеркознавчої експертизи (комплексної експертизи) з об`єктивних причин в суді першої інстанції сторона відповідача не навела, а тому підстав для проведення судової почеркознавчої експертизи із питанням що стосується технічної експертизи документу (комплексної експертизи) та задоволення клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 про призначення такої експертизи, – немає.
Крім цього, по суті клопотання обох сторін про призначення експертизи фактично задоволенні та реалізовані не були. Так, хоча клопотання сторони відповідача були відхилені, а клопотання сторони позивача – задоволене, призначена експертиза проведена не була та суд не визнав встановленими ті обставини, для встановлення яких така призначалась (ст.109 ЦПК України), що поставило сторін у рівне становище, що стосується отримання такого доказу як висновок експерта.
Відповідно, суд першої інстанції враховував наявні в матеріалах справи докази, доводи та заперечення сторін стосовно цих доказів, без висновку експерта, як доказу у будь-якої із сторін, – що і перевірятиме суд апеляційної інстанції.
Враховуючи те, що у задоволенні клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи – відмовлено, слід також відмовити і у задоволенні клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 про виклик у судове засідання відповідача для відібрання експериментальних взірців підписів, оскільки таке є похідним від клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.
Що стосується вимог та доводів апеляційних скарг, то колегія суддів вважає, що висновки суду в оскаржуваних судових рішеннях, відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарг правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
У липні 2023 року ОСОБА_2  звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 250000 євро, що еквівалентно 9955000 грн. по курсу НБУ на дату подачі заяви.
В обґрунтування позову покликався на те, що 18.04.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики та акт передачі грошових коштів за договором позики у сумі 250000 Євро. Згідно умов вказаного договору відповідач зобов`язався повернути грошові кошти позивачу до 31.12.2022 року. До моменту пред`явлення позовної заяви до суду ОСОБА_1 не приступив до виконання зобов`язань щодо повернення суми позики. Відтак, позивач звернувся до суду та просить стягнути суму боргу, що виникла.
18 листопада 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Добушовський О.В. заявив клопотання про поновлення строку на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому просив:
- поновити строк на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі.
В обґрунтування клопотання зазначив, що 19 березня 2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11.00 год. 15 квітня 2025 року. Після призначення справи до судового розгляду, 03 липня 2025 року представником позивача подано клопотання про приєднання нових доказів. Ухвалою суду від 03 липня 2025 року приєднано нові докази до матеріалів справи та оголошено перерву для ознайомлення відповідачем з новими доказами. Ознайомившись з поданими доказами, вважав за необхідне подати клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи приєднаних доказів, оскільки вважав, що право відповідача на подання заяв та клопотань є абсолютним, тобто не залежить від мотивів відповідача та волі інших учасників справи. Звертав увагу суду, що подаючи нові докази у справі на стадії судового розгляду, сторона позивача намагається певними засобами доказування переконати суд у факті знайомства ОСОБА_2 з ОСОБА_1 до моменту укладення договору та існування між ними нібито договірних відносин. Відповідач ОСОБА_1 категорично заперечує проти зазначених доводів та фактів та вкотре наполягає, що не знав ОСОБА_2 до дня укладення договору (а саме до 18 квітня 2022 року), ніколи з ним не зустрічався, а вперше побачив його лише у серпні 2022 року. Таким чином, подаючи нові докази у справі, сторона позивача намагається довести вищезазначені факти, що в свою чергу зумовлює відповідача, як єдиний законний спосіб захисту своїх прав та інтересів, просити суд призначити почеркознавчу експертизу таким доказам. Відтак, подання клопотання про призначення почеркознавчої експертизи надасть відповідачеві ОСОБА_1 та суду можливість повно, всебічно та об`єктивно розглянути справу та усунути недобросовісну поведінку позивача та його представника.
Також, 18 листопада 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Добушовський О.В. заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому просив:
- постановити ухвалу про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи;
- проведення експертизи доручити експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54);
- На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставити такі питання: 
1. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на Договорі про надання правової (професійної правничої) допомоги від 21 листопада 2019 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «СТАНДАРТ», в особі керівника Стиранка Михайла Богдановича та ТОВ «АСТЕРІОН ПЛЮС», в особі ОСОБА_1 - ОСОБА_1 ? 
2. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на Довіреності від 25 листопада 2019 року - Голубом Романом Васильовичем?
- витребувати у позивача ОСОБА_2 оригінали Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 21 листопада 2019 року та Довіреності від 25 листопада 2019 року;
- зупинити провадження у справі на час проведення судової експертизи після виконання позивачем вимог п. 4 цього клопотання;
- оплату вартості проведення судової почеркознавчої експертизи покласти на відповідача.
В обґрунтування клопотання зазначав, що предметом позовних вимог є стягнення коштів за договором позики від 18.04.2022 року та актом передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року. Відповідач категорично заперечує факт договірних відносин із ОСОБА_2 за договором позики від 18.04.2022 року та актом передачі грошових коштів за договором позики, з таких підстав: договір позики від 18.04.2022 року та акт передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року із ОСОБА_2 не підписував; рукописний текст в договорі позики від 18.04.2022 року та акті передачі грошових коштів за договором позики виконані не відповідачем ОСОБА_1 ; коштів за договором позики від 18.04.2022 року шляхом підписання акту передачі грошових коштів за договором позики ніколи не отримував. 03 липня 2025 року представник позивача Стиранки М.Б. подав клопотання про приєднання нових доказів у справі, зокрема копії Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 21 листопада 2019 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «СТАНДАРТ», в особі керівника Стиранка М.Б. та ТОВ «АСТЕРІОН ПЛЮС», в особі Голуба Р.В. та копії Довіреності від 25 листопада 2019 року. Ознайомившись з приєднаними судом доказами, відповідач зазначав, що докази є підробленими невідомими особами, а підпис на них не є підписом ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_1 наполягав, що не знав ОСОБА_2 раніше, ніколи з ним не зустрічався, а вперше його побачив лише у серпні 2022 року. Вважав, що представник позивача вчергове надає суду хибну інформацію та нові докази, які мають ознаки підроблених документів в частині підписів відповідача ОСОБА_1 , обираючи тактику перешкоджання спробам з`ясування судом всіх обставин справи, а також затягування розгляду справи.
Що стосується оскаржуваної ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2025 року, то як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, – 11 липня 2023 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 05 вересня 2023 року.
Із даною ухвалою суду представниця відповідача – адвокатка Снігур Г.М. ознайомилась особисто при ознайомленні із матеріалами справи у приміщенні Залізничного районного суду м. Львова 09.08.2023 р. (т.1, а.с.47), а також ОСОБА_6 отримала поштове відправлення суду, адресоване відповідачу ОСОБА_1 (т.1, а.с.50).
09 серпня 2023 року Залізничним районним судом м.Львова зареєстровано відзив відповідача на позовну заяву (т.1, а.с.54-55).
05.09.2023 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням позивача на 27.09.2023 року, про дату та час підготовчого засідання відповідач ОСОБА_1 та представниця – адвокатка Снігур Г.М. повідомлені, що підтверджується розпискою (т.1, а.с.64).
У підготовчих засіданнях 27.09.2023 року, 12.10.2023 року, 30.10.2023 року, 13.11.2023 року, 29.11.2023 року, 14.12.2023 року, 08.01.2024 року, 10.01.2024 року, 24.01.2024 року судом першої інстанції було вирішено ряд клопотань сторін, зокрема, витребування доказів, скасування заходів забезпечення позову, зустрічне забезпечення позову, допиту свідків, надання часу для мирного врегулювання спору, призначення експертизи.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24 січня 2024 року призначено у цивільній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зупинено на час проведення судової експертизи.
При вирішенні клопотань про призначення судової експертизи в суді першої інстанції представниця відповідача – адвокатка Снігур Г.М. проти призначення експертизи заперечила частково, зокрема, заперечивши формулювання запитань перед експертом про укладення договору позики між сторонами, представник відповідача – адвокат Добушовський О.В. вказав, що для уникнення сумнівів проведення почеркознавчої експертизи слід доручити експертам у м.Києві, а не у м.Львові. Пояснив, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує проти призначення експертизи та вказав, що підпис та рукописний текст на договорі позики та акті передачі грошових коштів за договором позики дійсно виконані ОСОБА_1 , проте відповідач заперечує факт укладання договору позики із ОСОБА_2 , оскільки дана особа йому незнайома.
Також, судом першої інстанції було враховано заперечення позивача щодо клопотання сторони відповідача про призначення комплексної експертизи, яке долучено до матеріалів справи.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 січня 2024 року стороною відповідача було оскаржено в апеляційному порядку, однак постановою Львівського апеляційного суду від 21.08.2024 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24.01.2024 року залишено без змін.
15 жовтня 2024 року на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшов лист першого заступника директора ЛНДІСЕ із повідомленням про необхідність надання експерту переліку об`єктів дослідження та порівняльного матеріалу – документів із зразками почерку (підпису) з зазначенням їх індивідуалізуючих ознак (назвами, датами, аркушами справи, де вони знаходяться тощо) та надано тридцятиденний строк для усунення перешкод, пов`язаних з неможливістю проведення експертизи.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16 жовтня 2024 року провадження у справі поновлено для виконання клопотання експерта, здійснено виклик сторін на 29 жовтня 2024 року.
Ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 16 жовтня 2024 року отримана представницею відповідача – адвокаткою Снігур Г.М. у її електронному кабінеті у підсистемі ЄСІТС 17.10.2024 року.
Відповідач ОСОБА_1 та його представники – адвокатка Снігур Г.М. та адвокат Добушовський О.В на виклик суду першої інстанції не з`явилися тричі (29 жовтня 2024 р., 01 листопада 2024 р. та 08 листопада 2024р.), хоча повідомлялися судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи, а про причини своєї неявки суду не повідомили.
Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача – адвокат Гелемей Ю.М. подав суду першої інстанції клопотання про долучення доказів, а саме документів, що містять вільні зразки підпису відповідача ОСОБА_1 на 10 арк.: оригінал видаткової накладної №122 від 13 квітня 2020 року, де отримувачем є керівник ТзОВ «Генетиксервіс» Голуб Роман Васильович; оригінал видаткової накладної №585 від 31 березня 2020 року, де отримувачем є керівник ТзОВ «Генетиксервіс» Голуб Роман Васильович; оригінал Товаро-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №РОТОО-585 від 31 березня 2020 року, де вантажоодержувачем є Голуб Роман Васильович, як керівник ТзОВ «Генетиксервіс»; оригінал видаткової накладної №788 від 24 квітня 2020 року, де отримувачем є ОСОБА_1 , як керівник ТзОВ «Генетиксервіс»; оригінал Товаро-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №РОТОО-788 від 24 квітня 2020 року, де вантажоодержувачем є Голуб Роман Васильович, як керівник ТзОВ «Генетиксервіс»; оригінал видаткової накладної №57 від 23 березня 2020 року, де отримувачем є ОСОБА_1 , як керівник ТзОВ «Генетиксервіс»; оригінал акту прийому-передачі обладнання від 10.04.2020 СП-153, де покупцем є ТзОВ «Генетиксервіс; оригінал видаткової накладної №95 від 01 квітня 2020 року, де отримувачем є керівник ТзОВ «Генетиксервіс» Голуб Роман Васильович; оригінал видаткової накладної №14 від 08.04.2020, де отримувачем є керівник ТзОВ «Генетиксервіс» Голуб Роман Васильович; оригінал товарно-транспортної накладної №14 від 08 квітня 2020 року, де вантажоодержувачем є керівник ТзОВ «Генетиксервіс» Голуб Роман Васильович.
Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 особисто підписано розписку про дату наступного засідання (т.1, а.с.64), що може бути використано експертом для порівняння як умовно-вільний підпис ОСОБА_1 .
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.11.2024 року, в межах 30-ти денного строку, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направлено для продовження проведення судової експертизи на базі наявних матеріалів та зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи.
Ухвала суду від 08.11.2024 року отримана представницею відповідача – адвокаткою Снігур Г.М. у її електронному кабінеті у підсистемі ЄСІТС 12.11.2024 року.
20.11.2024 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано лист в.о. директора ЛНДІСЕ із повідомленням, що для проведення експертизи додатково необхідно надати достовірні вільні зразки почерку ОСОБА_1 у документах, що не мають відношення до даної справи, у кількості 7-15 арк. оскільки 8 із 10 питань, поставлених перед експертом в ухвалі суду стосуються дослідження рукописних текстів різного змісту, а в документах, наданих як вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_7 знаходяться лише записи його прізвища та ініціалів, що недостатньо для здійснення порівняльного аналізу; експериментальні зразки його почерку (в т.ч. цифрових записів) та підписів в кількості на 5-12 арк. кожного виду та надано строк до 45 календарних дні для усунення перешкод, пов`язаних з неможливістю проведення експертизи.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2024 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості поновлено, призначено засідання на 10 грудня 2024 року.
Ухвала суду від 21.11.2024 року отримана представницею відповідача – адвокаткою Снігур Г.М. у її електронному кабінеті у підсистемі ЄСІТС 22.11.2024 року.
Відповідач ОСОБА_1 та його представники – адвокатка Снігур Г.М. та адвокат Добушовський О.В на виклики суду не з`явилися жодного разу, а саме: 10.12.2024 року, 19.12.2024 року, 08.01.2025 року та 23.01.2025 року, хоча повідомлялися судом першої інстанції належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про надіслання повідомлення на номер мобільного телефону та доставку електронних листів.
Представниця відповідача – адвокатка Снігур Г.М. подала суду клопотання про відкладення засідання, призначеного на 19.12.2024 року у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Інших клопотань, заяв від сторони відповідача до суду не надходило.
Представник позивача – адвокат Гелемей Ю.М. просив суд скерувати справу для продовження проведення судової експертизи на підставі наявних матеріалів справи.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2025 року для продовження проведення призначеної ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.01.2024 року судової експертизи, направлено судовому експерту Львівського науково-дослідного інститут судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали цивільної справи №462/5208/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи.
Ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 23.01.2025 року отримана представницею відповідача – адвокаткою Снігур Г.М. у її електронному кабінеті у підсистемі ЄСІТС 24.01.2025 року.
Ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 23.01.2025 року представницею відповідача – адвокаткою Снігур Г.М. була оскаржена до Львівського апеляційного суду та повернута ухвалою Львівського апеляційного суду від 26.02.2025 року за заявою про відкликання апеляційної скарги.
12 лютого 2025 року на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшло повідомлення директора ЛНДІСЕ про неможливість надання висновку судової експертизи.
19 лютого 2025 року на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшов лист директора ЛНДІСЕ Зелінської М.Б., у якому вказано, що інституту не надано переліку об`єктів дослідження та порівняльного матеріалу – документів із зразками почерку (підписів) з визначенням їх індивідуальних ознак (назвами, датами, аркушами справи, де вони знаходяться тощо), що унеможливлює проведення дослідження, скерування клопотання, виставляння рахунку та ін.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.02.2025 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості поновлено та призначено підготовче засідання на 19 березня 2025 року.
Ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 24.02.2025 року отримана представницею відповідача – адвокаткою Снігур Г.М. у її електронному кабінеті у підсистемі ЄСІТС 25.02.2025 року.
Крім цього, суд першої інстанції скеровував відповідачу ОСОБА_1 та його двом представникам – адвокатам Добушовському О.В. та ОСОБА_6 судові повістки шляхом поштового відправлення на вказані ними адреси, які отримані ОСОБА_6 та ОСОБА_4 особисто, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.3, а.с.38,39) та смс-повідомлення на номери мобільних телефонів.
У підготовче засідання 19.03.2025 року відповідач ОСОБА_1 та його представники – адвокати Добушовський О.В. та Снігур Г.М. не з`явилися, подали клопотання про зупинення провадження у справі, яке просили розглядати у їх відсутності.
19.03.2025 року судом першої інстанції у підготовчому засіданні розглянуто ряд клопотань та, у відповідності до вимог ст. 200 ЦПК України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.04.2025 року.
15.04.2025 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано клопотання представниці відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_6 про призначення почеркознавчої експертизи.
16.04.2025 року Залізничним районним судом м.Львова зареєстровано заяву представника відповідача ОСОБА_1 – Добушовського О.В. про поновлення строку на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.04.2025 року у задоволенні заяви представника відповідача – адвоката Добушовського Ореста Васильовича про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено. Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи залишено без розгляду.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.04.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про відвід судді Залізничного районного суду м. Львова Бориславського Ю.Л. у цивільній справі №462/5208/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
У судовому засіданні оголошено перерву для узгодження адвокатом Добушовським О.В. позиції клієнта ОСОБА_1 щодо подальшого представництва інтересів відповідача.
20.05.2025 року Залізничним районним судом м.Львова зареєстровано заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Добушовського О.В. у якій такий заявив клопотання, у якому просив позивача ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 про наявність усіх договорів про надання правової допомоги ОСОБА_1 із адвокатським об`єднанням, в якому працював адвокат Стиранка М.Б., а також надати ОСОБА_1 або надіслати до суду всі копії таких договорів про надання правової допомоги.
03.07.2025 року стороною позивача подано клопотання до суду першої інстанції про долучення доказів, зокрема, копії договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 21 листопада 2019 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «СТАНДАРТ», в особі керівника Стиранка М.Б. та ТОВ «АСТЕРІОН ПЛЮС», в особі Голуба Р.В. та довіреності від 25 листопада 2019 року.
03.07.2025 року у судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника відповідача Добушовського О.В. для надання можливості ознайомитися із долученими до справи доказами.
16.07.2025 року представник відповідача – адвокат Добушовський О.В. подав суду заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 16.07.2025 року.
18.09.2025 року представник відповідача – адвокат Добушовський О.В. подав суду заяву, у якій вказав, що відповідач ОСОБА_1 не має можливості з`явитися у судове засідання 18.09.2025 року та просив не проводити розгляд справи у його відсутності.
18.09.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Барбадин-Костенюк Н.М. подала суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.
14.10.2025 року судове засідання не проводилось у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Львові.
У судовому засіданні 06.11.2025 року оголошено перерву до 18.11.2025.
У судовому засіданні суду першої інстанції 02.12.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Добушовський О.В. заявив клопотання розгляд клопотання, поданого ним 18.11.2025 року про призначення судової почеркознавчої експертизи та заяву про поновлення строку на подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.
Відповідно до положень п. 8 ч. 2ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи.
Відповідно до ст. 222 ЦПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
При вирішенні поданих клопотань суд враховує, що попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Як вбачається з матеріалів справи, з часу відкриття провадження у справі (12.07.2023 року) до закінчення підготовчого провадження (19.03.2025 року) пройшло майже два роки. Строк проведення підготовчого засідання судом першої інстанції неодноразово було продовжено. А, також, враховуючи процесуальну поведінку сторони відповідача, зокрема, ігнорування викликів суду та ухвал суду про поновлення провадження у справі для виконання вимог експерта; неодноразові клопотання про відкладення судового розгляду; те, що з поданими стороною позивача документами, зокрема, копіями договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 21 листопада 2019 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «СТАНДАРТ», в особі керівника Стиранка М.Б. та ТОВ «АСТЕРІОН ПЛЮС», в особі Голуба Р.В. та довіреності від 25 листопада 2019 року, представник відповідача ознайомився 03.07.2025 року, у зв`язку із чим у судовому засіданні було оголошено перерву, а з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизизвернувся до суду лише 18.11.2025 року, тобто через 4 місяці, – колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у сторони відповідача було достатньо часу з моменту подання стороною позивача доказів 03.07.2025 року, які були витребуванні за клопотанням сторони відповідача як виняток зі згоди позивача; що до подання клопотання про призначення експертизи та поновлення строку на подання клопотання 18.11.2025 року минув значний період часу, а також враховуючи те, що фактично стадія підготовчого провадження була закрита. Тому, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви представника відповідача – адвоката Добушовського О.В. про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи доказів у справі судом першої інстанції відмовлено правильно, оскільки така не узгоджується із вимогами ст.127 ЦПК України, а клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підлягає залишенню без розгляду відповідно до ст. 222 ЦПК України, що також правильно встановлено судом першої інстанції.
Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2025 року слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таку, що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.
Що стосується доводів апеляційної скарги на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 грудня 2025 року, то як правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, – 18.04.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальникові кошти у сумі 250 000 євро. (т. 1 а.с.4-5).
Відповідно до п. 2 договору на момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 250000 Євро позикодавець передав позичальнику в повному обсязі, що підтверджується Актом передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року.
Згідно із п. 5 договору позики за домовленістю сторін сплата позики повинна підтверджуватися Актом повернення грошових коштів за договором позики.
Відповідно до акта передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року, який підписаний позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_1 , позичальник ОСОБА_1 отримав грошові кошти (позику) у розмірі 250000 Євро від позикодавця (т. 1 а.с.6).
Оригінал договору позики від 18.04.2022 року та акт передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року оглянуто судом першої інстанції у судовому засіданні.
Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона – позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона – позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка чи інший документ позичальника, які є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.03.2020 року у справі №362/1597/17, згідно якої статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. 
Однак, як правильно вважав суд першої інстанції, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, зокрема на показах відповідача ОСОБА_1 допитаного як свідка у судовому засіданні 02.12.2025 року, в яких він засвідчив, що позивача ОСОБА_2 не знав і не мав з ним ніяких відносин, а лише його побачив у серпні 2022 році в офісі колишнього бізнес-партнера. Договір позики він заповнював в приміщенні готелю «Дністер» на вимогу свого бізнес-партнера, скільки розпочалася війна і він хотів мати певні гарантії, можливо це було 18.04.2022 року. У договорі позики було узгоджено суму договору позики у розмірі 250000 євро, але свідомо вказав неіснуючу дату повернення боргу, щоб ніхто не міг використати проти нього. У графі договору позики не було зазначено позикодавця і підпису його, проте передав частково заповнений ним особисто договір позики своєму бізнес-партнеру, якому довіряв. Щодо акту передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року категорично заперечив щодо його заповнення та підписання.
Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Так, стороною відповідача не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 не підписував договір позики та акт передачі грошових коштів за договором позики, а також те, що договір позики був укладений під впливом обману, насильства, або під впливом тяжкої обставини, що правильно встановлено судом першої інстанції.
Згідно викладеного у постанові Верховного Суду від 27.03.2024 року у справі №596/1123/219 статтею 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі № 154/3443/18 статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргового документа у позивача свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, що також правильно встановлено судом першої інстанції, враховуючи також і те, що стороною відповідача не надано суду доказів про виконання п. 5 договору позики від 18.04.2022 року.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти та не повернув такі, про що свідчить наявність у позивача оригіналу боргового документа відповідача, який оглянутий судом першої інстанції, а також відсутність Акта повернення грошових коштів за договором позики, а тому відповідач ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань перед позивачем, що правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано сторонами та матеріалами справи.
Що стосується доводів сторони відповідача про те, що фізична особа ОСОБА_2 невідомий ОСОБА_1 та вони ніколи не зустрічались до часу відкриття провадження у справі, у договорі вказано неіснуючу дату повернення позики – 31.02.2022 року, а також те, що позивач не надав суду підтвердження про можливість надання у позику грошових коштів у розмірі 250000 євро, то судом першої інстанції правильно вказано, що такі твердження не узгоджуються із дослідженими судом доказами та спрямовані на уникнення виконання умов укладеного між сторонам договору позики, що також не спростовано стороною відповідача в суді апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, також, надано суду копію договору №113 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 21.11.2019 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Стандарт» в особі керівника Стиранки М.Б. та ТзОВ «Астеріон плюс» в особі директора Голуба Р.В., витяг із сайту «Судова влада» з інформацією про розгляд справи №444/1786/15-ц, де ТОВ «Астеріон Плюс» був відповідачем, представником відповідача був ОСОБА_2 , а також документи, що підтверджують, що ОСОБА_1 був засновником ТзОВ «Астеріон плюс», 25.11.2019 року ОСОБА_1 як директор ТзОВ «Астеріон плюс» підписав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 представляти інтереси товариства, частина яких посвідчена нотаріально (т.3, а.с.162-164, 165-187, 188).
Вказані докази судом першої інстанції правильно взято до уваги, враховуючи те, що такі подані стороною позивача на виконання задоволеного судом клопотання сторони відповідача щодо надання доказів, що підтверджують наявність договірних відносин між сторонами до подання даного позову до суду (т.3 а.с.140), а у задоволенні заяви представника відповідача – адвоката Добушовського О. В. про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи доказів відмовлено, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи залишено без розгляду, враховуючи те, що провадження у справі відкрито 03 серпня 2023 року, строк проведення підготовчого засідання неодноразово судом було продовжено, підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду 19.03.2025 року, а також процесуальну поведінку сторони відповідача, зокрема, ігнорування викликів суду та ухвал суду про поновлення провадження у справі для виконання вимог експерта, неодноразові клопотання про відкладення судового розгляду, те, що з поданими стороною позивача документами, зокрема, договором про надання правової (професійної правничої) допомоги від 21 листопада 2019 року, укладеним між Адвокатським об`єднанням «СТАНДАРТ», в особі керівника Стиранка М.Б. та ТОВ «АСТЕРІОН ПЛЮС», в особі Голуба Р.В. та довіреністю від 25 листопада 2019 року, представник відповідача ознайомився 03.07.2025 року, у зв`язку із чим у судовому засіданні було оголошено перерву, а з даним клопотанням звернувся до суду лише 18.11.2025 року, тобто через 4 місяці, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що у сторони відповідача було достатньо часу з моменту подання стороною позивача доказів 03.07.2025 року за клопотанням сторони відповідача до подання клопотання про призначення експертизи та поновлення строку на подання клопотання 18.11.2025 року минув значний період часу.
Окрім того, сторона відповідача не оспорює написання всього тексту договору позики від 18.04.2022 року самим відповідачем, а лише вказані написи « ОСОБА_8 » на договорі позики, підписи позивача та акт передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року.
Також, судом першої інстанції правильно взято до уваги доводи сторони позивача, що при укладенні договору позики від 18.04.2022 року у даті строку виконання договору допущено описку та правильною датою строку повернення грошових коштів є 31.12.2022 року, що є очевидним, оскільки дата повернення позики – 31.02.2022 є неіснуюча і не може передувати даті укладення договору позики від 18.04.2022 року.
Таким чином, при вирішенні питання про підставність позовних вимог та оцінці доказів, судом першої інстанції правильно встановлено, що дослідженні судом докази є логічними та послідовними, належними, допустимими, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності не викликає у суду сумнівів.
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Так, чинне законодавство не містить заборони на виконання зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка зазначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ствердив, що, на даний час, відповідач не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, що не спростовано відповідачем, як і не надано ні суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів виконання умов, визначених даним договором, а тому відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до правильного переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 є підставними та підлягають задоволенню.
Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 грудня 2025 року слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

в задоволенні клопотання адвоката Добушовського Ореста Васильовича в інтересах відповідача ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи – відмовити.
В задоволенні клопотання адвоката Добушовського Орест Васильович в інтересах відповідача ОСОБА_1 про виклик у судове засідання відповідача для відібрання експериментальних взірців підписів – відмовити.
Апеляційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2025 року та на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 грудня 2025 року – залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2025 року – залишити без змін.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді:          Н.П.Крайник 

Р.В.Савуляк