Справа № 147/86/26 
Провадження № 3/147/72/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 травня 2026 року с-ще Тростянець 

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г. , розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з ВП №2 (селище Тростянець) Гайсинського РУП ГУ НП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, працюючого в МХП,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
17 січня 2026 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №563253 від 10.01.2026 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №563253 від 10.01.2026 вбачається, що 10.01.2026 о 00:00:00 в с. Олександрівка на вулиці Подільська водій ОСОБА_1 керував скутером «Сузукі» д.н.з. б/н, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я Тростянецька ЦРЛ водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР — відмова особи, яка керує ТЗ, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє на 12.05.2026.
12.05.2026 від захисника ОСОБА_1 – адвоката Шуляк В. М. надійшло клопотання про закриття адміністративного провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування клопотання зазначає щодо невідповідності фактичних обставин та ознак наркотичного сп`яніння, адже з відео з нагрудних камер поліцейського чітко видно, що ОСОБА_1 поводиться спокійно, відповідає на питання логічно, моторика рук не порушена (тремтіння відсутнє), а дії повністю відповідають обстановці. Суб`єктивне твердження поліцейського про «зіниці» не підтверджено жодним спеціальним технічним засобом чи висновком лікаря. Зазначає, що відеозаписом спростовуються ознаки сп`яніння, що зазначені у протоколі. Також вказує на грубе порушення процедури огляду. Згідно з п. 12 Порядку №1103 та п. 7 Розділу І Інструкції №1452/735, огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно в закладах охорони здоров`я. Поліцейські не доставляли ОСОБА_1 до медичного закладу та не забезпечили проведення огляду спеціалізованим лікарем. Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд, проведений з порушенням установленого порядку, вважається недійсним. На думку захисника, відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки ознаки наркотичного сп`яніння не були підтверджені належними доказами. Звертає увагу на фальсифікацію часу вчинення правопорушення. В матеріалах справи відсутні докази відеофіксації події, зокрема факту моменту зупинки скутера, яким керував ОСОБА_1 , працівниками поліції, а також відсутні свідки, які б підтверджували факт зупинки. Відео з бодікамер працівників поліції починається з того, що ОСОБА_1 рухається на скутері, а позаду рухаються працівники поліції. Відсутній будь-який доказ причини зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 . Незаконність зупинки транспортного засобу свідчить про істотне порушення прав особи, що зумовлює недопустимість усіх похідних доказів відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева». У зв`язку з цим відсутні належні та допустимі докази вини особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття адміністративного провадження.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину категорично заперечив, повідомив, що його не зупиняли працівники поліції, він бачив, як позаду нього їхали поліцейські, однак його вони не зупинили. Згодом вони під`їхали до подвір`я і стверджували, що в них є відео, де його зупиняють працівники поліції, однак таке у матеріалах справи відсутнє, адже це не відповідає дійсності. Пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я йому ніхто не пропонував, він не відмовлявся від освідування, у стані сп`яніння він не перебував, адже не вживає ані наркотичних засобів, ані алкогольних напоїв. Повідомив, що жодних підстав для його зупинки у працівників поліції не було.
Заслухавши ОСОБА_1 , захисника – адвоката Шуляк В. М., оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов таких висновків.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).
Невиконання вказаних правил утворює склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним у щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
Згідно із «критеріями Енгеля», сформульованими Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
Водночас кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу №7 до Конвенції).
Згідно зі ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина 2 статті 251 КУпАП).
Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу статей 251, 252 КУпАП випливає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, адміністративне правопорушення — це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
У провину ОСОБА_1 ставиться те, що 10.01.2026 о 00:00:00 в с. Олександрівка на вулиці Подільська водій ОСОБА_1 керував скутером «Сузукі» д.н.з. б/н, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я Тростянецька ЦРЛ водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а у разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обовязково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя. Перелік закладів охорони здоровя, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоровя місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється у закладах охорони здоровя не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоровя та складення висновку за результатами огляду проводиться у присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоровя реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоровя.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п. 2 розділу 1 Інструкції №1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану.
Пункт 3 вказаної Інструкції передбачає ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пункт 4 передбачає ознаки наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного спяніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або, навпаки, підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Пунктом 6 передбачено, що огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря — фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно із пунктом 7 розділу 1 вказаної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться у найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення, відповідно до ст. 266 КУпАП.
На підставі пункту 6 розділу IX наказу МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоровя поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Таким чином, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, є сукупністю, своєрідним алгоритмом послідовних дій працівників поліції, а саме:
1.використання спеціальних технічних засобів поліцейським на місці зупинки транспортного засобу; 
2.у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, — проведення такого огляду у найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
На підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано:
?протокол серії ЕПР1 №563253 від 10.01.2026 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2); 
?направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 10.01.2026 до КНП «Тростянецька лікарня» (а.с. 3); 
?копію постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6490842 від 10.01.2026 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 4); 
?довідку ВП №2 про те, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував (а.с. 5); 
?відеозапис з подією від 10.01.2026 (а.с. 6). 
Під час перегляду відеозапису, що міститься на диску, встановлено, що відео розпочато о 12:37:41, а саме: працівники поліції слідують за особою, яка на скутері заїздить на подвір`я через хвіртку. Після цього працівники поліції підходять до хвіртки і намагаються викликати ОСОБА_1 , стверджуючи, що він від них втікав, на що ОСОБА_1 заперечує і зазначає, що вони його не зупиняли, а він нікуди не тікав, а приїхав до дочки своєї дружини. Приблизно через 15 хвилин працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 про те, що у нього виявлено явні ознаки наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців, зіниці очей не реагують на світло. Водночас жодних дій щодо таких ознак відеозаписом не підтверджено, ОСОБА_1 адекватно себе поводив, тремтіння пальців з відеозапису не встановлено. Чи реагують зіниці очей на світло чи ні, працівники поліції не перевіряли, просто озвучивши таку ознаку. Більше того, подія відбувалася у світлу пору доби, і поліцейськими не здійснено жодних дій, які б свідчили про перевірку ознак наркотичного сп`яніння у водія. На запитання працівника поліції, чи поїде ОСОБА_1 в лікарню, останній повідомив, що його ніхто не зупиняв, натомість відмови від проходження освідування не висловлював. Згодом ОСОБА_1 повідомлено про те, що відносно нього буде складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Після цього працівник поліції попрямував до службового автомобіля і почав складати адміністративні матеріали. На час складення направлення на огляд до Тростянецької лікарні ОСОБА_1 вже не було біля працівників поліції. Як випливає з відео, заповнений текст направлення ОСОБА_1 не вручали, натомість написали про те, що він відмовився від проходження огляду.
Законодавством передбачено порядок направлення водія на огляд, а також форму цього направлення. Належним і допустимим доказом відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння є направлення водія на огляд (Додаток 1 до Наказу МВС України від 09.11.2015 №1452/735В).
Наявність направлення є важливим документом, оскільки достовірно визначає місце і час його видачі, тобто доводить час скоєння відмови від медичного огляду (у разі такої), що підлягає доказуванню і є складовою змісту протоколу, визначеною ст. 256 КУпАП.
Направлення до КНП «Тростянецька лікарня», яке додано до протоколу, містить час його складення — 12:25 год. 10.01.2026, в той час як у протоколі не зафіксовано час відмови від проходження огляду. Разом з тим, з відеозапису випливає, що направлення взагалі складалося у службовому автомобілі і ОСОБА_1 не надавалося, що свідчить про неправдиві відомості, внесені до документа, та не відповідає вимогам Інструкції.
У судовому засіданні адвокат зазначила, що жодних ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 інспектором поліції виявлено не було і не зазначено, пройти освідування у закладі охорони здоров`я не пропонувалося, направлення складено вже за відсутності ОСОБА_1 , тому посилання на таке у матеріалах справи є безпідставними та необґрунтованими.
Зазначені обставини ставлять під сумнів правомірність дій працівника поліції, а відповідно такі розбіжності дають підстави для висновку, що під час складення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 не дотримано вимог ст. 266 КУпАП, а тому відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Враховуючи викладене, наявні підстави вважати, що працівниками поліції грубо порушено вимоги ст. 266 КУпАП та приписи Інструкції під час проведення огляду та складання протоколу, який є актом обвинувачення у скоєнні адміністративного правопорушення.
Отже, з урахуванням принципів Конституції України, практики Європейського Суду з прав людини, судом усі вищеперелічені суперечності повинні трактуватися на користь особи, стосовно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Суддя наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Згідно із п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996 докази повинні визнаватися здобутими незаконним шляхом тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини, встановленого кримінально-процесуального законодавства або не уповноваженою на те особою, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Отже, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність у її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, відповідно до принципу презумпції невинуватості, що діє під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
З огляду на презумпцію невинуватості, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки інше не буде доведено в установленому законом порядку, а всі сумніви повинні трактуватися на користь особи.
У справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого, зазначено, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України, суд дійшов висновку, що не доведено належними та допустимими доказами наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки поліцейським порушено процедуру огляду на виявлення у водія стану наркотичного сп`яніння та в процесі розгляду справи судом не надано доказів протилежного.
Працівники поліції, які викликались до суду для дачі показань, не прибули, причин неприбуття не повідомили.
Відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.
Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, вислухавши ОСОБА_1 , його захисника, враховуючи те, що належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що працівники поліції щодо ОСОБА_1 не дотримались процедури, передбаченої ст. 266 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. Г. Борейко