ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 826/4238/18
адміністративне провадження № К/990/45490/25 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Хохуляка В.В., 
суддів – Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Державного підприємства «Документ» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 (суддя – Лапій С.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2025 (головуючий суддя – Ганечко О.М., судді: Василенко Я.М., Кузьменко В.В.) у справі №826/4238/18.

встановив:
Державне підприємство «Документ» (далі – ДП «Документ») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі – Центральне МУ ДПС по роботі з ВПП) від 26.01.2018 №0001014209 та №0001024209.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, справу передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2025, позов задоволено.

Центральне МУ ДПС по роботі з ВПП звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2025, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2025 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування підстав оскарження відповідач посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права – частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до порушення норм матеріального права – пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 640/20378/19, від 23.04.2021 у справі № 200/7209/19-а, від 12.11.2021 у справі №520/1769/19, від 29.07.2021 у справі № 826/14264/13-а, від 11.03.2020 у справі №826/5678/18.

У відзиві на касаційну скаргу ДП «Документ» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Документ» з питань дотримання вимог податкового законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи, а також з метою документального підтвердження господарських відносин, надання та отримання товарів та послуг від суб`єктів господарювання, підтвердження обсягу якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування реальності та повноти відображення в обліку зазначених підприємств за період з 01.08.2014 по 31.08.2017.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 03.01.2018 №3/28-10-42-09/32735236, в якому відображено висновки про порушення позивачем:
підпункту 134.1.1 статті 134, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 980 373грн., у тому числі за 2014 рік у розмірі 49259грн., за 2015 рік у розмірі 22428грн., за 1 квартал 2016 року 20182грн., за І півріччя 2016 року у розмірі 40365грн., за 3 квартали 2016 року 412034грн., за 2016 рік 612261грн., за 1 квартал 2017 року 274387грн., за І півріччя 2017 року 296425грн.;
пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 2800594грн.. у тому числі за жовтень 2014 року на суму ПДВ 15936грн., листопад 2014 року на суму ПДВ 33 713грн., грудень 2014 року 8057грн., червень 2015 року 83333грн., липень 2015 року 360833грн., серпень 2015 року 433721грн., жовтень 2015 року 375333грн., листопад 2015 року 208000грн., грудень 2015 року 332761грн., липень 2016 року 275000грн., серпень 2016 року 50000грн., вересень 2016 року 138150грн., листопад 2016 року 83333грн., грудень 2016 року 115000грн., січень 2017 року 287424грн.
За результатами проведеної перевірки відповідач дійшов висновку, що товариством не доведена реальність операцій з придбання транспортно-експедиційних послуг у ТОВ «Науково-технічний центр Сервіс та технологія» та будівельних робіт у ТОВ «Нові зодчі», з огляду не підтвердження часу здійснення операцій, виробничо-складських приміщень та іншого майна (кваліфікованого персоналу, основних фондів, технічних ресурсів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів), які економічно необхідні для виконання такого обсягу робіт, послуг або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності та їх подальше використання в господарській діяльності.
На переконання контролюючого органу ТОВ «Науково-технічний центр Сервіс та технологій», ТОВ «Нові зодчі» здійснювали діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб по ланцюгу постачання, так як нереальність первинного формування активу та первинної поставки доводять нереальність послідуючого придбання саме цих робіт (послуг).

На підставі вказаного акту перевірки, відповідачем 26.01.2018 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№0001014209, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1219859,25грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 980373грн. та штрафними санкціями у розмірі 239486,25грн;

№0001024209, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3500742,50грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 2800594грн. та штрафними санкціями у розмірі 700148,50грн.

Рішення судів обґрунтовано тим, що надані позивачем первинні документи відповідають вимогам, встановленим частиною другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не викликають сумнівів щодо їх достовірності і підтверджують здійснення господарських операцій позивача із вказаними контрагентами, що свідчить про безпідставність доводів контролюючого органу щодо наявності порушення норм податкового законодавства з боку позивача за господарськими операціями із його контрагентами. 

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, з метою здійснення господарської діяльності та розміщення центрів обслуговування громадян «Паспортний сервіс», позивач серед інших, уклав наступні договори оренди нежитлових приміщень за адресами: м. Харків, вул. Сумська,10, загальна площа приміщення 290,1 м2 (договір оренди №3.09/6-16 від 24.06.2016) м. Ужгород, вул. Фединця, 18А, загальна площа приміщення 296 м2 (договір суборенди нежитлового приміщення №181016-1 від 18.10.2016); м. Дніпропетровськ, вул. Баумана, 10, загальна площа приміщення 693,95 м2 (договір оренди нежитлового приміщення №25/09-15 від 25.09.2015); м. Київ, п-т Бажана Миколи, 1-Е, загальна площа приміщення 3 845,2 м2 (договір оренди нежитлового приміщення №04062015/1 від 04.06.2015).

З метою приведення приміщень у належний стан, придатний для надання в них послуг, позивачем було залучено ТОВ «Нові зодчі», уклавши такі договори: №01-3/07/16 від 01.07.2016, відповідно до якого ТОВ «Нові зодчі» зобов`язалося виконати поточний ремонт у приміщенні закладу «Паспортний сервіс», розташованого за адресою: вул. Сумська, 10 у місті Харків. Вартість виконаних робіт складає 2778898,45 грн. в т.ч. ПДВ 463150,00 грн.; №01/11/16 від 01.11.2016, відповідно до якого ТОВ «Нові зодчі» зобов`язалося виконати поточний ремонт у приміщенні закладу «Паспортний сервіс», розташованого за адресою: вул. Фединця, 18А у місті Ужгород. Вартість виконаних робіт складає 2914543,23 грн. в т.ч. ПДВ 485757,00 грн.; №02/10/15 від 02.10.2015, відповідно до якого ТОВ «Нові зодчі» зобов`язалося виконати реконструкцію приміщення №147 під приміщення Центру «Паспортний сервіс», розташованого за адресою: вул. Баумана, 10 у місті Дніпропетровськ. Вартість виконаних робіт складає 5496563,92 грн. в т. ч. ПДВ 916094,00 грн.; №12/06/15 від 12.06.2015, відповідно до якого ТОВ «Нові зодчі» зобов`язалося виконати ремонтні роботи у приміщенні (будівельно-монтажні роботи) закладу «Паспортний сервіс», розташованого за адресою: вул. Бажана, 1-Е у місті Київ. Вартість виконаних робіт складає 5267323,74 грн. в т.ч. ПДВ 877887,29 грн.

ТОВ «Науково-технічний центр Сервіс та технологій» протягом 2014-2015 було надано транспортно-
експедиційні послуги за рік на загальну суму 346235 грн., в тому числі ПДВ 57 706 грн.

Факт здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними вище контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися, у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар/послуги, які були використані останнім у власній господарській діяльності при виконанні договорів підряду та отримання послуг.

Надані первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами у повній мірі відображають зміст господарських операцій, їх вартісні та кількісні показники.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

На підтвердження надання транспортно-експедиційних послуг позивачем надавалися також наступні документи: листи, які отримано у відповідь на адвокатські запити (№21/03 від 21.03.2018 ТОВ «Агрофірма «Жнива»; №13 від 28.02.2018 ПП «Строкова-агро»; №80/1 від 23.03.2018 ТОВ «АТС «Успіх»; №01-03/18 від 14.03.2018 ТОВ «Ю-ПОРТ Очаков»; №38A/179 від 12.03.2018 Адміністрації Одеського морського порту ДП «Аміністрація морських портів України»; від 02.03.2018 Фермерського господарства «Крук-2008»; №11 від 02.03.2018 ПСП «Ташань»; №109 від 05.03.2018 Білоцерківської дослідно-селекційної станції ІБКЦБ НААН України). Вказаними листами, отриманими від суб`єктів господарювання (зернових терміналів), які фактично здійснювали прийом продукції доставленої «сумнівними» на думку відповідача, транспортними засобами, підтверджено використання тих транспортних засобів, які відображені у відповідних товарно-транспортних накладних при перевезенні. Зі змісту вказаних листів вбачається перебування транспортних засобів у вказаних в ТТН місцях у відповідні дати.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ДП «Документ» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, правомірно не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей.

Верховним Судом сформована стала та послідовна практика щодо застосування наведених вище норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, вказала наступне.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суди визнали необґрунтованими посилання контролюючого органу на наявність кримінального провадження щодо ТОВ «Науково-технічний центр Сервіс та технологій». Так, контролюючим органом не повідомлено, які саме обставини щодо господарської діяльності юридичної особи було встановлено в ході кримінальних проваджень і їх вплив на предмет доказування в цій справі. 

Відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення його контрагентів, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 акцентувала увагу на тому, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання свідчень особи щодо неприйняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів за ланцюгом постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

У справі, що розглядається, контролюючий орган на порушення вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів та не надав належні докази, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо можливої протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними, що встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішення судами першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що твердження контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими та недоведеними, а тому прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 26.01.2018 №0001014209 та №0001024209 є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення про задоволення позову є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків – залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2025 у справі №826/4238/18 – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття , є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова