ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 182/7/24 (суддя Кобеляцька-Шаховал І.О., м. Нікополь)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року у справі №182/7/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 29 грудня 2023 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області згідно з яким просив скасувати постанову серії БАВ №352993 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.12.2023 року, винесену інспектором ВРПП Нікопольського РУП Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Печерним Євгеном Сергійовичем, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №352993 від 26.12.2023 року його було протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч.1 ст.127 КУпАП України, оскільки інспектор ВРПП Нікопольського РУП Печерний Євген Сергійович, всупереч положенням законодавства, під час складання протоколу не надав доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року у задоволені позову відмовлено повністю. 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з підстав невідповідності висновків суду, обставинам справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. 
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що інспектор «під час складання протоколу не надав доказів, які б підтверджували вчинення» позивачем адміністративного правопорушення.
В постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності не зазначено технічний засіб яким здійснено відеофіксацію правопорушення в якому його обвинувачують.
Відеозапис з наданого відповідачем диску позивач не отримував, про його наявність стало відомо лише з рішення суду першої інстанції, а тому позивач був позбавлений права заперечувати щодо цього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 26.12.2023 року інспектор ВРПП Нікопольського РУП лейтенантом поліції Печерним Є.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 352993, про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 127 КУпАП та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп. (а.с.9). 
Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженої постанови, виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.127 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 1.10 ПДР визначено, що пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи крісло колісне.
Згідно з вимогами п. 4.7 ПДР України, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.
Відповідно до п. 4.14. ПДР, пішоходам забороняється:
a) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;
б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;
в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину;
г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження;
ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху;
д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
При цьому, відповідно із приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) установлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями частини першої статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Приписами частини першої статті 72 КАС України визначено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до частин першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.
Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження вини в порушенні позивачем п.п.4.7 ПДР України, відповідачем до пояснень на адміністративний позов було додано відеозаписи з нагрудної камери поліцейських, які підтверджують наявність наступних обставин. 
Так, 26.12.2023 року, о 13 год. 25 хв., у м. Нікополь по вулиці Електрометалургів, особою - пішоходом ОСОБА_1 було здійснено перехід з однією сторони дороги на іншу частину дороги через проїзну частину. Цей перехід було здійснено поза пішохідним переходом. 
Ці обставини свідчать про порушення позивачем особою пункту 4.7. ПДР України. 
При цьому, з зазначених відеозаписів, судом першої інстанції також з`ясовано, що позивач факт свого порушення не заперечував та усно, під час розмови з представником відповідача, зазначив, що саме в цьому місці йому необхідно було здійснити перехід, бо пішохідний перехід знаходився значно далі. Також позивач усно визнав той факт, що місце, де він переходив проїзну частину, не містить пішохідного переходу. Тобто, в ході вчинення процесуальних дій, а саме: під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивач фактично визнав факт порушення ним ПДР.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про доведення відповідачем порушення ОСОБА_1 п.4.7 ПДР України.
Проте, з зазначеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується враховуючи наступне. 
За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п.9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».
При цьому, норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.
Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».
Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Частиною 2 статті 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Верховний Суд у своїй постанові від 19.02.2020 року у справі №524/1284/17 зробив висновок про те, що відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом якщо постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, враховуючи те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 352993 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 127 КУпАП та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн 00 коп не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено цей відеозапис, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.1 ст.127 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом.
Крім того, звертає на себе увагу те, що наявний в матеріалах справи відеозапис на диску, що досліджувався судом першої інстанції (а.с.30), не може бути переглянутий судом апеляційної інстанції та йому не може бути надана оцінка як доказу у справі, враховуючи його пошкодження, що полягає у створені у ньому отвору під час підшивки к матеріалам справи в суді першої інстанції.
Згідно з поясненнями позивача наданими працівникам поліції, він заперечував факт вчинення ним адміністративного правопорушення та свою провину у його вчинені не визнав (а.с.20).
Інших доказів на підтвердження складу адміністративного правопорушення в діях позивача матеріали справи не містять.
Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з доводами позивача про протиправне притягнення його до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.127 КУпАП та наявності підстав для задоволення позову. 
Згідно з приписами ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 429,44 грн за подання позову та 515,30 грн за подання апеляційної скарги.
Отже, наявні підстави для стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача зі сплати судового збору у розмірі 429,44 грн + 515,30 грн = 944,74 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи було неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування та прийняття нової постанови про задоволення позову повністю. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктами 1,2, 4 статті 317, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити 
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року у справі №182/7/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАВ №352993 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.12.2023 року, винесену інспектором ВРПП Нікопольського РУП Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Печерним Євгеном Сергійовичем, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 40108866) судовий збір у розмірі 944 (дев`ятсот сорок чотири) грн 74 коп.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 09 червня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов