ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 712/13827/25		
Провадження № 22-ц/821/331/26		
Категорія 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Василенко Л. І., 
суддів: Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2025 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі – АТ «Таскомбанк», Товариство) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Заявою-договором на укладення Договору комплексного банківського обслуговування.
Позовна заява мотивована тим, що 18.08.2021 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було підписано Заяву-договір № 2169543-022 про надання споживчого кредиту.
Позичальник просив надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: загальна сума кредиту – 67 600 грн; строк кредитування – 60 місяців; проценти за користування кредитом – 0,01%; комісія за обслуговування кредиту – 1,9% щомісячно. Просив перерахувати кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Таскомбанк» за умовами повертати кредит щомісячно відповідно до графіку.
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений у Кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Отже позивач, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі.
Позичальником умови Кредитного договору не виконані, кошти не повернуті. Станом на 01.05.2025 року заборгованість за Кредитним договором становить 58 415,97 грн, з яких: 39 145,97 грн – заборгованість по тілу кредиту; 4,00 грн – заборгованість по процентам; 19 266 грн – заборгованість по комісії.
Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» кредитну заборгованість за Договором 2169543-022 від 18.08.2021 станом на 01.05.2025, яка складає 58 415,97 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 39 145,97 грн, заборгованість по процентам (в т.ч. прострочена) – 4,00 грн, заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) – 19 266,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.11.2025 позовні вимоги АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за Договором № 2169543-022 від 18.08.2021 в сумі 33 772,09 грн та понесені судові витрати в сумі 1 446 грн, а всього 35 172,55 грн.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що через невиконання відповідачем умов Договору виникла заборгованість, яка складається з 33 772,09 грн заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотків. Заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2025 року представник АТ «Таскомбанк» - адвокат Попов Є. В. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.11.2025 скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по комісії (в т.ч. - простроченій) – 419 266,00 грн. 
Стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що підписанням та поданням Заяви-договору, позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 9 Законом України «Про споживче кредитування». Позичальнику була надана інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту, з урахуванням процентної ставки та вартості всіх послуг пов`язаних з одержанням кредиту, укладанням та виконанням кредитного договору.
АТ «Таскомбанк» надав позичальнику послугу у повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі та на умовах, встановлених укладеним обома сторонами Кредитним договором. Кредитний договір, укладений між Банком та позичальником повністю відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності встановленим у статті 3 ЦК України. Умовами Кредитного договору сторони встановили, що у рамках цього Договору позичальнику надаються банківські та супутні послуги, які сплачуються позичальником відповідно до детального розпису, який міститься в графіку. Так, Банком, зокрема, але не виключно надаються супутні послуги, за які стягується комісійна винагорода за управління кредитом/комісія за обслуговування кредиту.
Вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливо встановлення комісії. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена Кредитним договором, який підписано сторонами. При цьому, позичальник був ознайомлений з усіма умовами Кредитного договору та погодився з ними.

Відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до Черкаського апеляційного суду 27.01.2026, представник ОСОБА_1 – адвокат Семенюк О. Г., вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду законним, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.11.2025 - залишити без змін.
Вважає посилання представника АТ «Таскомбанк» на презумпцію правомірності правочину, закріплену у ст. 204 ЦК України, безпідставним, оскільки дія цієї норми не поширюється на нікчемні умови, прямо заборонені спеціальним законом. Тобто, ст. 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 

02.02.2026 від представника АТ «Таскомбанк» - адвоката Попова Є.В. надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Вважає, що відзив є необґрунтованим, наведені норми права суперечать фактичним обставинам справи. Просив відмовити відповідачу та його представнику в задоволенні вимог, які викладені у відзиві.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 18.08.2021 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-Договір № 2169543-022 про надання споживчого кредиту. Позичальник просив надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: загальна сума кредиту – 67 600 грн; строк кредитування – 60 місяців; проценти за користування кредитом – 0,01%; комісія за обслуговування кредиту – 1,9% щомісячно.
Підписавши даний Договір позичальник: - підтвердив достовірність, повноту та дійсність відомостей, відображених в заяві-договорі, та в офіційних документах, наданих позичальником Банку (підтвердив чинність (дійсність) даних документів); - повідомив про відсутність наміру здійснювати будь-які угоди за дорученням третіх осіб і в інтересах третіх осіб. Засвідчив про відсутність можливості вирішального впливу з боку інших осіб на проведення позичальником фінансових операцій; - погодився з тим, що Публічна пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті https://.tascombank.ua) та Тарифи Банку разом з цією Заявою-договором становлять Договір банківського обслуговування, та є його невід`ємними частинами; - під час укладення договорів і додаткових угод до них Банк. 
Підписавши зазначену Заяву-договір № 2169543-022 від 18.08.2021, позичальник підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правил обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифів Банку, просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку; надав свою згоду на те, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку (погоджується відповідним рішенням Банку) згідно внутрішніх нормативних документів Банку.
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою, отже кредитодавець, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі.
Умови Кредитного договору відповідач виконував не в повному обсязі, а тому, станом на 01.05.2025 заборгованість за Кредитним договором по тілу кредиту відповідач заначив суму 39 145,97 грн.
Проте, відповідно до наданого розрахунку заборгованості за Кредитним договором, станом на 18.08.2021 сума тіла кредиту зазначена 67 600 грн. Відповідачем, відповідно розрахунку, сплачено суму 33 831, 91 грн.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. ч. 1. 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту, нарахованих відсотків та заборгованість по комісії.
Отже, предметом позовних вимог АТ «Таскомбанк» є стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 2169543-022 про надання споживчого кредиту від 18.08.2021 в розмірі 58 415,97 грн, з яких: 39 145,97 грн – заборгованість по тілу кредиту; 4,00 грн – заборгованість по процентам; 19 266 грн – заборгованість по комісії.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови Договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ «Таскомбанк» з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 33 768,09 грн (з врахуванням оплати боргу відповідачем) та 4,00 грн нарахованих відсотків, а всього 33 772,09 грн, розмір якої останнім не оскаржується.
Зважаючи на те, що представник АТ «Таскомбанк» – адвокат Попов Є В. в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за комісією та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «Таскомбанк» у повному обсязі, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відмови в стягненні комісії за Кредитним договором у визначеному позивачем розмірі, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в лише в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що через невиконання відповідачем умов Договору виникла заборгованість в розмірі 33 772,09 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту та відсотках. Заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісії не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 19 266,00 грн задоволенню не підлягають.
З таким висновком колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 18.08.2021 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2169543-022, відповідно до розділу 1 Договору позичальник просив надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: загальна сума кредиту – 67 600 грн; строк кредитування – 60 місяців; проценти за користування кредитом – 0,01%; комісія за обслуговування кредиту – 1,9% щомісячно. Просив перерахувати кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Таскомбанк» за умовами повертати кредит щомісячно відповідно до графіку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та по відсотках підлягають задоволенню. У даній частині рішення суду сторонами не оскаржується.
Щодо стягнення комісії колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п. 2.3. Заяви-договору про надання споживчого кредиту № 2169543-0022 позичальник погодився з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно згідно Додатку №1 до цієї Заяви-договору, що є невід`ємною її частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісії за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюється у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору.
Детальним розписом складових загальної вартості кредиту та графік платежів, що є Додатком №1 до Заяви-договору № 2169543-0022, передбачено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1,9 % щомісячно.
Отже умовами, укладеного між сторонами Договору передбачена сплата позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості (від суми кредиту).
За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
В укладеному сторонами Заяві-договорі про надання споживчого кредиту не зазначено перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які надаються відповідачу, за які АТ «Таскомбанк» встановлена щомісячна комісія. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Договору кредиту.
За таких обставин положення Заяви-договору про надання споживчого кредиту в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,9 % щомісячно є нікчемними відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Викладене відповідає правовим висновкам Верховного Суду у по станові від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії задоволенню не підлягають.
Суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що позичальник підписанням Кредитного договору та Додатку 1, що містить детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів, підтвердив, що ознайомлений з відомостями в тому числі, про розмір кредиту, відсоткову ставку, відповідно й усвідомлював необхідність сплати комісії в зазначеному розмірі, оскільки у підписаному сторонами Кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, за надання яких справляється комісія.
У своїй апеляційній скарзі позивач наводить приклади цих послуг, однак, такий перелік не зазначений безпосередньо у тексті підписаного сторонами договору (п. 1.4.), тому відсутні підстави для висновку про те, що відповідач був ознайомлений та погодився із такими умовами.
Колегія суддів вважає, що позивач АТ «Таскомбану» не зазначав при зверненні до суду та не довів факту надання відповідачу додаткових послуг з обслуговування кредиту, за які може бути стягнута окрема плата (комісія). При цьому, дії Банку, пов`язані з веденням кредитної лінії чи касово-розрахунковим обслуговуванням, не можуть розглядатися як «додаткові послуги», оскільки є невід`ємною складовою банківського обслуговування, що здійснюється з ініціативи Банку для забезпечення належної якості надання фінансових послуг та їх зворотності.
Банк дійсно може самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, однак лише у випадках, коли це не суперечить чинному законодавству. При цьому, щомісячна комісія за обслуговування кредиту не є процентами за користування кредитними коштами та не може використовуватися як механізм подвійного стягнення плати за кредит.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених скаржником підстав відсутні.
Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про часткове задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Щодо вимог представника АТ «Таскомбанк» - адвоката Попова Є.В., викладених в прохальній частині апеляційної скарги про стягнення з відповідач на користь позивача заборгованість по комісії в розмірі 419 266,00 грн, колегія суддів залишає без розгляду, оскільки вимоги в зазначеному розмірі в суді першої інстанції не заявлялися.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 30 квітня 2026 року.

Головуюча         Л. І. Василенко

Судді          Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова