ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 440/17696/23
адміністративне провадження № К/990/26895/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Білак М.В., Жука А.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слєпченко Сергій Анатолійович, на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року (суддя: Довгопол М.В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2025 року (судді: Катунов В.В., Ральченко І.М., Чалий І.С.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати незаконним ненарахування та невиплату військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 додаткової винагороди військовослужбовця за період з 05 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з 01 січня 2023 року по 16 липня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виходячи з розрахунку 100 000,00 грн;
- визнати незаконним ненарахування та невиплату військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 додаткової винагороди військовослужбовця за період з 17 липня 2023 року по 30 вересня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виходячи з розрахунку 30 000,00 грн;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду військовослужбовця за період з 05 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2023 року по 16 липня 2023 року відповідно до відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виходячи з розрахунку 100 000,00 грн з урахуванням раніше отриманої суми додаткової грошової винагороди;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду військовослужбовця за період з 17 липня 2023 року по 30 вересня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виходячи з розрахунку 30 000,00 грн з урахуванням раніше отриманої суми додаткової грошової винагороди.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час проходження військової служби у період з 05 квітня 2022 року по 16 липня 2023 року він брав безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у зв`язку з чим набув право на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), однак відповідач не здійснив нарахування та виплату такої винагороди. Також, за період з 16 травня 2023 року по 19 травня 2023 року відповідач нарахував йому таку винагороду виходячи з розрахунку 70 000,00 грн, що не передбачено чинним законодавством. Крім того, за період з 19 липня 2023 року по 17 серпня 2023 року, а також за вересень 2023 року відповідач не здійснив виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн відповідно до Постанови №168.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду 30 травня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що відповідно до пункту 1 Постанови №168 додаткова винагорода у розмірі до 100 000,00 грн на місяць виплачується військовослужбовцям Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Оцінюючи доводи позивача про протиправності дій відповідача щодо ненарахування та невиплати йому такої винагороди за період з 05 квітня 2022 року по 16 липня 2023 року, суди встановили, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2023 року № 790 (з основної діяльності), виданого на підставі довідки від 01 червня 2023 року № 4232 позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду за період з 16 травня 2023 року по 19 травня 2023 року. Крім того, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 вересня 2023 року № 1171 (з основної діяльності), виданого на підставі довідки від 19 червня 2023 року № 3473 позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду за період з 20 травня 2023 року по 14 червня 2023 року (за період стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я) 
Доводи позивача про те, що за період з 16 травня 2023 року по 19 травня 2023 року відповідач нарахував йому винагороду виходячи з розрахунку 70 000,00 грн, що не передбачено чинним законодавством, суди відхилили, зазначаючи, що відповідно до пункту 1 Постанови № 168 базовий розмір додаткової винагороди становить 30 000,00 грн, який у випадках участі у бойових діях або заходах може збільшуватися до 100 000,00 грн. З огляду на те, що період з 01 травня 2023 року по 19 травня 2023 року позивачу відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 червня 2023 року № 768 було визначено виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн, збільшення такої винагороди до 100 000,00 грн за період з 16 травня 2023 року по 19 травня 2023 року за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2023 року № 790 передбачало розрахунок додаткової винагороди із 70 000,00 грн, що не суперечить вимогам законодавства.
Посилання позивача на те, що він перебував на лікуванні з 20 травня 2023 року по 16 червня 2023 року, але йому виплачено грошове забезпечення лише по 14 червня 2023 року, тобто не доплачено за два дні лікування, суди також відхилили. Суди встановили, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 травня 2023 року № 144 (по стройовій частині) позивача вирішено вважати таким, що вибув з району виконання завдань за призначенням після забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану в підпорядкування командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») у шпиталь, госпіталізований до ІНФОРМАЦІЯ_2 для лікування з 20 травня 2023 року, а відповідно до наказу від 15 червня 2023 року №171 (по стройовій частині) - таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків для забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану в с. Гончарівське Чернігівської області з шпиталю з ОГВВ м. Дніпро після лікування з 15 червня 2023 року. Відтак, суди дійшли висновку, що підстави для нарахування додаткової винагороди за 15-16 червня 2023 року відсутні, оскільки позивач з 15 червня 2023 року вже приступив до виконання службових обов`язків.
Стосовно решти спірного періоду (з 05 квітня 2022 року по 11 травня 2022 року, з 21 травня 2022 року по 30 травня 2022 року, з 02 червня 2022 року по 15 травня 2023 року, з 15 червня 2023 року по 16 липня 2023 року), суди зазначили, що підтверджуючі документи за ці періоди щодо виплати додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн, як і докази підтвердження участі позивача у виконанні бойових завдань, у військової частини НОМЕР_1 відсутні, про що зазначив відповідач у відзиві на позов. При цьому позивач свою участь у бойових діях або заходах будь-якими документами, як то бойовими наказами, журналами бойових дій, рапортами командира підрозділу, не підтвердив. Водночас на виконання ухвали суду від 14 травня 2024 року про витребування доказів за клопотанням позивача відповідач відповідних документів не надав.
Доводи позивача про те, що згідно з витягами з наказів від 12 травня 2022 року №119, від 31 травня 2022 року № 138 він у періоди з 12 травня 2022 року по 20 травня 2022 року та з 31 травня 2022 року по 01 червня 2022 року перебував у шпиталі у зв`язку з пораненнями, отриманими під час участі у бойових діях, а отже має право на доплату у розмірі 100 000,00 грн відповідно до кількості днів, які провів у шпиталі, суди оцінили критично, зазначивши, що відповідно до пункту 1 Постанови № 168 додаткова винагорода збільшується до 100 000,00 грн лише для осіб, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини. Водночас позивач не надав до суду довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію), якою б було встановлено зв`язок цієї травми із захистом Батьківщини, що обумовлювало перебування позивача на лікуванні з 12 травня 2022 року по 20 травня 2022 року та з 31 травня 2022 року по 01 червня 2022 року, а відтак не довів наявність підстав для отримання збільшеної додаткової винагороди за вказані періоди.
У зв`язку з викладеним суди дійшли висновку, що доводи позивача про протиправність дій відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, виходячи з розрахунку 100 000,00 грн за період з 05 квітня 2022 року по 16 липня 2023 року не знайшли свого підтвердження.
Щодо вимог, що стосуються ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн за період з 17 липня 2023 року по 30 вересня 2023 року суди виходили з того, що відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), додаткова винагорода у зазначеному розмірі виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), пропорційно часу їх виконання.
При цьому суди зазначили, що доказів виконання бойових (спеціальних) завдань у період з 17 липня 2023 року по 07 вересня 2023 року позивач не надав. У зв`язку з цим суди дійшли висновку, що доводи позивача про протиправність дій відповідача щодо ненарахування та невиплати йому зазначеної додаткової винагороди не знайшли свого підтвердження. Окрім того, суди звернули увагу, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 серпня 2023 року № 236 позивач з 07 вересня 2023 року був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення, визнаний таким, що справи та посаду здав і направлений для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, з 07 вересня 2023 року правові підстави та обов`язок щодо нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди у відповідача були відсутні.
За таких обставин суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування
Не погодившись з такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слєпченко Сергій Анатолійович, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій покликаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і процесуального права, просить судові рішення цих судів скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційну скаргу подано з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 31 жовтня 2024 року у справі №120/3181/23, від 05 червня 2024 року у справі №200/660/23, від 06 грудня 2024 року у справі №200/5172/23, від 30 січня 2025 року у справі №160/19545/23 та від 06 лютого 2025 року у справі №120/13381/23.
Так, у постанові від 05 червня 2024 року у справі №200/660/23 Верховний Суд зазначив, що посилання суду першої інстанції на те, що позивач не надав доказів безпосередньої участі в бойових діях чи в забезпеченні таких заходів та не наведено конкретних періодів часу участі у бойових діях або заходах, є безпідставними, оскільки такі документи (бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій, журнал ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомості; рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах) не можуть знаходитися у позивача, оскільки зазначені документи оформлюються начальником (командиром) підрозділу, де проходить службу військовослужбовець.
При цьому, у постанові від 31 жовтня 2024 року у справі № 120/3181/23 Верховний Суд дійшов висновку, що порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами щодо безпосередньої участі військовослужбовця у забезпеченні бойових дій по забезпеченню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не свідчить про відсутність у нього права на таку винагороду. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом також у постановах від 23 травня 2024 року у справі №120/4387/23, від 24 травня 2024 року у справі №120/4967/23, від 28 травня 2024 року у справі №120/5170/23, від 08 серпня 2024 року у справі №280/2754/23, від 19 вересня 2024 року у справах №120/5151/23, №120/7509/23, №120/4953/23, а також від 10 жовтня 2024 року у справах №120/7502/23, №120/14606/23, №120/5154/23, №120/14641/23.
Cкаржник також зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, оскільки не забезпечили повного та всебічного дослідження доказів у справі. Зокрема, у суді першої інстанції позивач заявляв клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 14 травня 2024 року було задоволено. На виконання зазначеної ухвали відповідач надав лише частину витребуваних документів, при цьому витяги з журналів бойових дій не подав. У своїх поясненнях відповідач зазначив, що такі документи містять службову інформацію та мають гриф «Для службового користування», а тому їх надання є недоцільним з огляду на оприлюднення судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Ухвалою від 23 квітня 2025 року суд апеляційної інстанції також витребував у відповідача докази. На виконання цієї ухвали відповідач надав пояснення, відповідно до яких бойові розпорядження щодо участі механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у тому числі позивача, у бойових діях не можуть бути надані, оскільки військова частина не є їх розпорядником та не має повноважень щодо розпорядження секретною інформацією, яка в них міститься. Щодо надання довідки про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та захисту інтересів держави, відповідач повідомив, що 02 травня 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 була виготовлена довідка №1386 відповідно до додатку 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій. Разом із тим відповідач зазначив, що така довідка була оформлена в одному примірнику та видана позивачу, у зв`язку з чим надати її належним чином засвідчену копію неможливо. Крім того, відповідач надав копії окремих сторінок журналу бойових дій механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 за період з лютого 2022 року по травень 2023 року, які містять записи про виконання бойових завдань 05 квітня 2022 року. У записі журналу за 06 квітня 2022 року зазначено, що відповідно до бойового розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » № 932Т/ОКП від 06 квітня 2022 року механізований батальйон передано в підпорядкування командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
Однак суд апеляційної інстанції не витребував відповідні документи безпосередньо в ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », незважаючи на те, що у спірний період позивач перебував саме у підпорядкуванні цього оперативного угруповання. Також суд не вжив належних заходів для витребування довідки про безпосередню участь позивача, хоча жодним нормативним актом не передбачено, що така довідка складається виключно в одному примірнику. Щодо бойових розпоряджень, суд не вжив заходів щодо їх витребування з урахуванням наданої військовою частиною НОМЕР_1 інформації. Крім того, суд не надав належної оцінки наказу командира військової частини військової частини НОМЕР_1 від 31 травня 2022 року № 138 (по стройовій частині), яким позивача визнано таким, що вибув до шпиталю після виконання завдань із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійснення заходів із правового режиму воєнного стану, а також наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 червня 2022 року № 139 (по стройовій частині), яким підтверджено його повернення до виконання службових обов`язків для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійснення заходів із правового режиму воєнного стану після лікування. Поза увагою суду також залишився наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11 грудня 2022 року № 337 (по стройовій частині), відповідно до якого позивач перебував у відпустці за сімейними обставинами та з інших поважних причин з 11 грудня 2022 року по 17 грудня 2022 року, після чого 18 грудня 2022 року прибув до місця служби та приступив до виконання службових обов`язків для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану.
Отже, суд апеляційної інстанції, хоча й витребував докази у відповідача, однак не вжив усіх необхідних заходів для отримання повної та об`єктивної інформації, що має значення для правильного вирішення спору. Відповідь військової частини НОМЕР_1 містила посилання на неможливість надання окремих документів, зокрема бойових розпоряджень у зв`язку з їх секретністю, а також вказівку на відсутність копії довідки про участь позивача у заходах (довідка №1386 від 02 травня 2024 року), яка, за твердженням відповідача, була виготовлена в одному примірнику та вручена позивачу. Водночас суд не перевірив обґрунтованість таких тверджень та не з`ясував, чи дійсно відповідач був позбавлений можливості надати, зокрема, знеособлені витяги з відповідних наказів або отримати копію чи дублікат довідки, виданої самим відповідачем. Формальне прийняття таких пояснень без їх критичної оцінки, особливо щодо доказів, які перебувають у володінні суб`єкта владних повноважень, суперечить принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, закріпленому статтею 9 КАС України.
Крім того, суд не надав належної оцінки наявним у справі наказам про направлення позивача у райони виконання завдань. Зокрема, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 квітня 2022 року № 80 підтверджено вибуття позивача до АДРЕСА_2 «для безпосереднього здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійсненні заходів із правового режиму воєнного стану». Аналогічно, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 травня 2023 року № 136 встановлено вибуття позивача до району виконання завдань у підпорядкування командира військової частини НОМЕР_2 (ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») для забезпечення заходів правового режиму воєнного стану. За доводами позивача, зміст зазначених наказів фактично відтворює умови, за яких Постановою №168 передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн. Проте суд апеляційної інстанції, формально констатувавши їх наявність, не надав їм належної правової оцінки у сукупності з іншими доказами та доводами сторін, зокрема поясненнями відповідача щодо порядку виплати винагороди у відповідному районі. Такий підхід свідчить про неповне дослідження обставин справи.
Також суд не врахував належним чином копії сторінок журналу бойових дій механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у яких зафіксовано виконання бойових завдань 05 квітня 2022 року та передачу батальйону в підпорядкування командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з 06 квітня 2022 року. Ці записи свідчать про залучення підрозділу, до складу якого входив позивач, до виконання завдань в умовах бойової обстановки. Відсутність у журналі персоніфікованих записів щодо позивача або окремих щоденних рапортів не може автоматично свідчити про його фактичну неучасть у відповідних заходах, оскільки це може бути зумовлено особливостями ведення службового обліку в умовах воєнного стану. Такі недоліки діловодства не можуть перекладатися на військовослужбовця та ставати підставою для обмеження його права на належне грошове забезпечення.
Позиція інших учасників справи
Військова частина НОМЕР_1 правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалася.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 10 липня 2025 року (судді: Загороднюк А.Г., Білак М.В., Жук А.В.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слєпченко Сергій Анатолійович, на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2026 року (суддя: Загороднюк А.Г.) призначено справу до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 з 06 листопада 2020 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2022 року № 45 (по стройовій частині) вирішено вважати такими, що вибули для безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави і заходів із правового режиму воєнного стану на території Чернігівської області з 24 лютого 2022 року військовослужбовців механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зокрема, солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 квітня 2022 року № 80 (по стройовій частині) особовий склад військовослужбовців механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вирішено вважати такими, що вибули для безпосереднього здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійсненні заходів із правового режиму воєнного стану м. Городня Чернігівської області з 05 квітня 2022 року, в тому числі, солдата ОСОБА_1 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10 травня 2022 року № 117 (по стройовій частині) вирішено вважати такими, що вибули після виконання службових обов`язків по забезпеченню здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійснення заходів із правового режиму воєнного стану на території Чернігівської області в район виконання завдань за призначенням для здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійснення заходів із правового режиму воєнного стану АДРЕСА_3 з 04 травня 2022 року, зокрема, солдата ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 травня 2022 року № 119 (по стройовій частині) визначено вважати таким, що вибув після виконання службових обов`язків по забезпеченню здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійснення заходів із правового режиму воєнного стану на території Чернігівської області у шпиталь у військову частину НОМЕР_4 (лікарняний заклад територіальної госпітальної бази) АДРЕСА_2 для лікування з 12 травня 2022 року солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 травня 2022 року № 127 (по стройовій частині) вирішено вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійснення заходів із правового режиму воєнного стану на території Чернігівської області з шпиталю з Центральної районної лікарні м. Чернігів після лікування з 20 травня 2022 року солдата ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31 травня 2022 року № 138 (по стройовій частині) вирішено вважати солдата ОСОБА_1 таким, що вибув з м. Городня Чернігівської області після забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійснення заходів із правового режиму воєнного стану у шпиталь у військову частину НОМЕР_4 (лікарняний заклад територіальної госпітальної бази) АДРЕСА_2 для проходження військово-лікарської комісії з 31 травня 2022 року.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 червня 2022 року № 139 (по стройовій частині) вирішено вважати солдата ОСОБА_1 таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків в м. Городня Чернігівської області для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійснення заходів із правового режиму воєнного стану з шпиталю з Центральної районної лікарні м. Городня Чернігівської області після лікування з 01 червня 2022 року.
У період 11 грудня 2022 року по 17 грудня 2022 року ОСОБА_1 перебував у відпустці за сімейними обставинами та з інших поважних причин на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 грудня 2022 року № 337 (по стройовій частині) (т. 1 а.с. 169, зворот), з 18 грудня 2022 року прибув з відпустки та приступив до виконання службових обов`язків в АДРЕСА_2 для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану.
17 квітня 2023 року ОСОБА_1 вибув з м. Городня Чернігівської області після забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану у щорічну основну відпустку в м. Миргород терміном на 5 діб з 17 квітня 2023 року по 21 квітня 2023 року відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 квітня 2023 року № 111 (по стройовій частині), 22 квітня 2023 року прибув і приступив до виконання службових обов`язків в АДРЕСА_2 для забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 травня 2023 року № 136 (по стройовій частині) вирішено вважати солдата ОСОБА_1 таким, що вибув з м. Городня Чернігівської області після виконання службових завдань за призначенням в район виконання завдань за призначенням для забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану в підпорядкування командира військової частини НОМЕР_2 (ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») з 12 травня 2023 року.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 травня 2023 року № 144 (по стройовій частині) вирішено вважати солдата ОСОБА_1 таким, що вибув з району виконання завдань за призначенням після забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану в підпорядкування командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») у шпиталь, госпіталізований до ІНФОРМАЦІЯ_2 для лікування з 20 травня 2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2023 року № 171 (по стройовій частині) вирішено вважати солдата ОСОБА_1 таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків для забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану в с. Гончарівське Чернігівської області з шпиталю з ОГВВ м. Дніпро після лікування з 15 червня 2023 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16 червня 2023 року № 172 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_1 вибув після забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану на території с. Гончарівське Чернігівської області у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою в м. Миргород Полтавської області терміном на 30 діб з 16 червня 2023 року по 15 липня 2023 року, з 16 липня 2023 року прибув і приступив до виконання службових обов`язків для забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану в АДРЕСА_2 , що засвідчено Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 липня 2023 року № 204 (по стройовій частині).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 липня 2023 року № 206 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_1 вибув після забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану на території с. Гончарівське Чернігівської області до військової частини НОМЕР_4 (лікарняний заклад територіальної госпітальної бази) АДРЕСА_2 для проходження ВЛК (військово-лікарської комісії) з 18 липня 2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2023 року № 207 (по стройовій частині) вирішено вважати солдата ОСОБА_1 таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків для забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану в с. Гончарівське Чернігівської області з шпиталю з Центральної районної лікарні м. Луцьк Волинської області після лікування з 18 липня 2023 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2023 року № 236 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_1 вибув після забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану на території с. Гончарівське Чернігівської області у шпиталь до військової частини НОМЕР_4 (лікарняний заклад територіальної госпітальної бази) АДРЕСА_2 для консультації з 17 серпня 2023 року.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 серпня 2023 року № 243 вирішено вважати солдата ОСОБА_1 таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків для забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану в с. Гончарівське Чернігівської області з шпиталю з військової частини НОМЕР_4 (лікарняний заклад територіальної госпітальної бази) АДРЕСА_2 з 23 серпня 2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 серпня 2023 року № 236 солдата ОСОБА_1 , солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (по особовому складу) від 23 серпня 2023 року № 108-рс, який вибуває у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 07 вересня 2023 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення з 07 вересня 2023 року, визнано таким, що справи та посаду здав і направлено для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за спірний період з 05 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року судовим розглядом встановлено таке.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 травня 2022 року № 149 (з основної діяльності) вирішено виплатити додаткову винагороду за квітень 2022 року та доплату за період з 24 лютого 2022 року по березень 2022 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 в розмірі 30 000,00 грн відповідно до періодів, зазначених в додатку, зокрема, солдату ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 червня 2022 року № 194 (з основної діяльності) вирішено здійснити перерахунок додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій в розмірі 100 000,00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах з 24 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року відповідно до періодів, зазначеним в додатку 2 з урахуванням виплаченої додаткової винагороди, зокрема, солдату ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2022 року по 05 квітня 2022 року (БР 2/7/231/108/1дск від 24 лютого 2022 року).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 червня 2022 року № 202 (з основної діяльності) вирішено виплатити додаткову винагороду з 24 лютого 2022 року по травень 2022 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 в розмірі 30 000,00 грн відповідно до періодів, зазначених в додатку, зокрема, солдату ОСОБА_1 за період з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 липня 2022 року № 298 (з основної діяльності) вирішено виплатити додаткову винагороду за травень - червень 2022 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 в розмірі 30 000,00 грн відповідно до періодів, зазначених в додатку, зокрема, солдату ОСОБА_1 за період з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 березня 2023 року № 227 (з основної діяльності) вирішено виплатити додаткову винагороду за лютий 2023 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) в розмірі 30 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань відповідно до періодів, зазначених в додатку 1, зокрема, солдату ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 квітня 2023 року № 456 (з основної діяльності) визначено виплатити додаткову винагороду за березень 2023 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) в розмірі 30 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань відповідно до періодів, зазначених в додатку 1, зокрема, солдату ОСОБА_1 за період з 01 березня 2023 року по 31 березня 2023 року.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 травня 2023 року № 641 (з основної діяльності) вирішено виплатити додаткову винагороду за квітень 2023 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) в розмірі 30 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, які входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави відповідно до періодів, зазначених в додатку 1, зокрема, солдату ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2023 року по 16 квітня 2023 року та з 22 квітня 2023 року по 30 квітня 2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 червня 2023 року № 768 (з основної діяльності) визначено виплатити додаткову винагороду за травень 2023 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) в розмірі 30 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, які входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави відповідно до періодів, зазначених в додатку 1, зокрема, солдату ОСОБА_1 за період з 01 травня 2023 року по 19 травня 2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2023 року № 790 (з основної діяльності) визначено здійснити перерахунок додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 за період безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій в розмірі 100 000,00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах за травень 2023 року відповідно до періодів, зазначених в додатку 1, з урахуванням виплаченої додаткової винагороди відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 12 червня 2023 року № 768, від 15 червня 2023 року № 790, зокрема, солдату ОСОБА_1 за період з 16 травня 2023 року по 19 травня 2023 року.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 вересня 2023 року № 1171 (з основної діяльності) вирішено виплатити додаткову винагороду військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва) за період стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я (у тому числі, закордонних), які перебувають на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення в розмірі 100 000 грн з розрахунку на місяць відповідно до періодів, зазначених у додатку 8 з урахуванням виплаченої додаткової винагороди, зокрема, солдату ОСОБА_1 за період з 20 травня 2023 року по 14 червня 2023 року.
Із змісту вказаних наказів та довідки-витягу з розрахунково-платіжних відомостей щодо розміру грошового забезпечення солдата ОСОБА_1 за період військової служби лютий 2022 - вересень 2023 року від 30 жовтня 2023 року № 1047 встановлено, що за спірний період з 05 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року, позивачу нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода під час дії воєнного стану у розмірі 30 000,00 грн на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період квітень 2022 року - травень 2023 року, а також додаткова винагорода під час дії воєнного стану 100 000,00 грн за квітень - травень 2022 року, травень 2023 року пропорційно безпосередній участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій.
Вважаючи протиправним ненарахування та невиплату відповідачем додаткової винагороди військовослужбовця за період з 05 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з 01 січня 2023 року по 16 липня 2023 року, відповідно до Постанови №168 виходячи з розрахунку 100 000,00 грн на місяць, а також не нарахування та не виплату додаткової винагороди військовослужбовця за період з 17 липня 2023 року по 30 вересня 2023 року відповідно до Постанови № 168 виходячи з розрахунку 30 000,00 грн на місяць, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 цієї постанови (в редакції станом на 07 березня 2022 року) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Надалі до Постанови № 168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350, від 01 липня 2022 року № 754, від 07 липня 2022 року № 793, від 08 жовтня 2022 року № 1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29.
У пункті 1 телеграми від 25 березня 2022 року № 248/1298, яка діяла з протягом періоду з 31 березня 2022 року по 16 червня 2022 року Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), до складу якого змістовно включено виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).
У пункті 3 цієї телеграми Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Пунктом 4 цієї ж телеграми, викладеної в редакції телеграми від 18 квітня 2022 року № 248/1529, Міністр оборони установив командирам тих військових частин (установ), що входять до складу створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) та виконують завдання в районі ведення воєнних (бойових) дій, та до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цієї телеграми.
У підставах про видання такої довідки обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цієї телеграми.
У пункті 5 Міністр оборони установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 зазначеної телеграми).
У пункті 1 окремого доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29 (яке діяло з 01 червня 2022 року) Міністр оборони України визначив поняття «безпосередня участь», що охоплює, зокрема виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;
бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;
здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
У пункті 3 цього окремого доручення Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктом 5 цього окремого доручення Міністр оборони установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 зазначеного окремого доручення).
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року № 43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» до пункту 1 внесено зміни, зокрема: слова «військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора,», «співробітникам Служби судової охорони,» виключено та після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,».
Крім того, наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за №177/39233 (який застосовується з 01 лютого 2023 року) внесено зміни до Порядку № 260, зокрема доповнено цей Порядок новим розділом: «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
За пунктом 2 розділу ХХХІV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.
Згідно з пунктом 3 розділу ХХХІV Порядку № 260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 4 розділу ХХХІV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд нагадує, що згідно з положеннями статті 341 КАС України як суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Спірні правовідносини у цій справі склалися довкола обставин невиплати військовослужбовцю Збройних Сил України додаткової винагороди відповідно до Постанови №168:
за період служби з 05 квітня 2022 року по 16 липня 2023 року в розмірі 100 000,00 грн;
за період служби з 17 липня 2023 року по 30 вересня 2023 року в розмірі 30 000,00 грн.
Стосовно позовних вимог про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.
Аналіз правового регулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн можна умовно розділити на два основні періоди: з 05 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року та з 01 лютого 2023 року по 16 липня 2023 року.
У період з 05 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року порядок та умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України були визначені Постановою № 168 та окремими рішеннями Міністра оборони України у формі телеграм від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529 та окремого доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29.
У період з 01 лютого 2023 року по 16 липня 2023 року порядок та умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України були визначені Постановою № 168 (зі змінами) та розділом XXXIV Порядку № 260 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44).
У період з 05 квітня 2022 року по 31 січня 2023 року додаткова винагорода у розмірі до 100 000,00 грн у розрахунку на місяць виплачувалася військовослужбовцям, які безпосередньо брали участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій чи здійснення відповідних заходів, - пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Отже, право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі пов`язувалося не лише з фактом проходження військової служби в районі ведення бойових дій, а насамперед із безпосереднім виконанням визначених бойових (спеціальних) завдань.
Безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або заходах з національної безпеки і оборони підтверджувалася виконанням конкретних бойових (спеціальних) завдань та мала бути оформлена відповідними документами, зокрема: бойовим наказом (бойовим розпорядженням); журналом бойових дій, журналом ведення оперативної обстановки, бойовим донесенням або постовою відомістю; рапортом (донесенням) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях чи виконанні бойових (спеціальних) завдань.
З 01 лютого 2023 року, у зв`язку з набранням чинності наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №44, порядок виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, зазнав змін. Новий порядок передбачив диференційований підхід до визначення розміру додаткової винагороди залежно від характеру, умов та місця виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань.
Зокрема, було встановлено такі розміри додаткової винагороди:
100 000,00 грн -військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів;
50 000,00 грн -військовослужбовцям, які виконували бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно;
30 000,00 грн -військовослужбовцям, які виконували бойові (спеціальні) завдання у складі угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву, пунктів управління; з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури; із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
У порівнянні з переліком бойових (спеціальних) завдань, визначеним окремими рішеннями Міністра оборони України, наказ Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №44 певною мірою розширив перелік завдань, виконання яких є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн. Водночас за виконання окремих завдань розмір додаткової винагороди було зменшено до 30 000,00 грн, а формулювання деяких завдань зазнали змін та уточнень.
Разом із тим перелік документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або відповідних заходах, у своїй основі залишився незмінним.
Отже, правильне вирішення цього спору потребує не стільки тлумачення наведених норм права, скільки встановлення фактичних обставин щодо характеру завдань, які виконував військовослужбовець у спірний період, а також з`ясування того, чи належали такі завдання до переліку бойових (спеціальних) завдань, виконання яких відповідно до телеграм та окремих доручень Міністра оборони України, виданих на виконання пункту 1 Постанови №168, а також положень розділу XXXIV Порядку №260, є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн за період проходження служби з 05 квітня 2022 року по 16 липня 2023 року, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за окремі дні цього періоду, а саме з 16 травня 2023 року по 19 травня 2023 року та з 20 травня 2023 року по 14 червня 2023 року, така винагорода позивачу вже була виплачена. 
Натомість щодо решти спірного періоду суди зазначили, що позивач свою участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, будь-якими документами, як то бойовими наказами, журналами бойових дій, рапортами командира підрозділу, не підтвердив. 
При цьому доводи позивача щодо наявності у нього права на отримання додаткової винагороди за періоди з 12 травня 2022 року по 20 травня 2022 року та з 31 травня 2022 року по 01 червня 2022 року у зв`язку з отриманими пораненнями під час участі у бойових діях суди оцінили критично, оскільки позивач не надав довідки про травму (каліцтво, поранення, контузію), яка б підтверджувала зв`язок отриманого ушкодження із захистом Батьківщини, що, на думку судів, виключало право на отримання підвищеної додаткової винагороди за зазначені періоди.
Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки вони не ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи, а також на належній оцінці зібраних у справі доказів.
Дійшовши висновку про правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу спірної додаткової винагороди, суди попередніх інстанцій фактично не встановили, які саме завдання виконував позивач у спірні періоди, зокрема з 05 квітня 2022 року по 11 травня 2022 року, з 21 травня 2022 року по 30 травня 2022 року, з 02 червня 2022 року по 15 травня 2023 року та з 15 червня 2023 року по 16 липня 2023 року, а також не з`ясували характер та умови виконання таких завдань. 
Водночас саме встановлення змісту та характеру виконуваних завдань є визначальним для вирішення питання про наявність у військовослужбовця права на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168.
У разі якщо позивач упродовж спірного періоду проходив військову службу, однак не виконував бойових чи інших завдань, які відповідно до Постанови №168 є підставою для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі, суди мали встановити, які саме завдання фактично ним виконувалися та чи належали вони до переліку бойових (спеціальних) завдань, визначених відповідним нормативним регулюванням.
Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору та не можуть залишатися поза межами судового дослідження. На необхідність встановлення таких обставин Верховний Суд уже звертав увагу, зокрема у постановах від 22 листопада 2023 року у справі №520/690/23, від 05 червня 2024 року у справі №200/660/23, а також від 06 лютого 2025 року у справі №120/13381/23.
У цьому контексті суди попередніх інстанцій залишили поза належною увагою зміст наявних у справі наказів командира військової частини НОМЕР_1 , які мають вагоме значення для встановлення характеру служби позивача у спірний період.
Так, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 квітня 2022 року №80, солдата ОСОБА_1 , номера обслуги кулеметного взводу механізованого батальйону, прийнято вважати таким, що вибув для безпосереднього здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, захисту населення та інтересів держави в умовах правового режиму воєнного стану в АДРЕСА_2 з 05 квітня 2022 року. Підставою зазначено бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 05 квітня 2022 року №919Т/ОКП та рапорт №719.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 травня 2022 року №117, позивача прийнято вважати таким, що вибув після виконання службових обов`язків із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, захисту населення та інтересів держави в умовах воєнного стану на території Чернігівської області, у район виконання завдань за призначенням у АДРЕСА_3 з 04 травня 2022 року. Підставами зазначено бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 05 квітня 2022 року №919/ОКП, а також рапорти №5092 та №5809.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 травня 2022 року №127 позивача прийнято вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків для забезпечення здійснення відповідних заходів.
Крім того, згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 травня 2023 року №136, солдата ОСОБА_1 , номера обслуги кулеметного взводу механізованого батальйону, прийнято вважати таким, що вибув у район виконання завдань за призначенням для забезпечення заходів правового режиму воєнного стану у підпорядкування командира військової частини НОМЕР_2 (ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). Підставою зазначено бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 08 травня 2023 року №2/30/360 та рапорт №1/74/1049.
Наведені документи свідчать, що позивач у спірний період направлявся до районів виконання завдань, зокрема для безпосереднього здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, захисту населення та інтересів держави в умовах правового режиму воєнного стану.
У цьому аспекті суди попередніх інстанцій залишили поза належною увагою ту обставину, що за періоди проходження служби з 01 квітня 2022 року по 05 квітня 2022 року та з 16 травня 2023 року по 19 травня 2023 року, які охоплюються предметом цього позову, позивачу було нараховано та виплачено підвищену до 100 000,00 грн додаткову винагороду, що суди попередніх інстанцій визнали підтвердженим.
Водночас суди не встановили, які саме бойові завдання виконував позивач у зазначені періоди, за які йому було виплачено спірну додаткову винагороду, та не здійснили порівняння цих обставин із характером завдань, які виконувалися ним в інші спірні періоди, щодо яких відповідач заперечує наявність підстав для виплати підвищеної винагороди.
Отже, з огляду на характер спірних правовідносин, суди попередніх інстанцій мали встановити: 1) які саме завдання та заходи виконував позивач упродовж спірного періоду; 2) у яких районах та за яких умов такі завдання виконував позивач; 3) чи належали ці завдання до переліку бойових (спеціальних) завдань, виконання яких відповідно до нормативного регулювання є підставою для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі.
Власне завданням суду в цій адміністративній справі є з`ясування того, а чи могло статися так, що відповідач з певних причин не зафіксував участі позивача у бойових діях та заходах у документах, які є підставою для виплати спірної винагороди. 
Аналогічного правового висновку за подібних обставин Верховний Суд дійшов у постанові від 05 грудня 2024 року у справі № 160/23417/23.
Крім того, ухвалою суду першої інстанції від 14 травня 2024 року було частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у військової частини НОМЕР_1 , зокрема: бойові накази (бойові розпорядження), що стосуються позивача за період з 05 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року; журнали бойових дій, журнали ведення оперативної обстановки, бойові донесення (підсумкові, термінові, позатермінові) або постові відомості в частині проходження позивачем військової служби за зазначений період; рапорти (донесення) командирів підрозділів (груп) про участь позивача у бойових діях та виконанні бойових (спеціальних) завдань; довідки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ (сил), штабів тактичних груп, командирів військових частин, установ чи навчальних закладів, до яких позивач відряджався для виконання завдань, щодо підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях або відповідних заходах; довідки про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; довідки про обставини отримання позивачем травм за період з 05 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року.
Відповідно до матеріалів справи, на виконання зазначеної ухвали військова частина НОМЕР_1 повідомила, що бойові накази та журнали ведення бойових дій не можуть бути надані у зв`язку з тим, що вони містять службову інформацію, а з огляду на оприлюднення судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень надання таких документів є недоцільним.
Водночас в іншій частині вимоги ухвали суду військова частина НОМЕР_1 не виконала, а причин невиконання відповідних вимог суду не повідомила.
Попри це суд першої інстанції не надав належної оцінки причинам невиконання відповідачем ухвали про витребування доказів, не з`ясував обставин ненадання відповідних документів та не вжив передбачених КАС України процесуальних заходів, спрямованих на повторне витребування доказів або забезпечення їх подання іншими процесуальними способами.
Також, ухвалою суду апеляційної інстанції від 23 квітня 2025 року з власної ініціативи було повторно витребувано у військової частини НОМЕР_1 : бойові накази (бойові розпорядження), що стосуються позивача за період з 05 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року; журнали бойових дій, журнали ведення оперативної обстановки, бойові донесення або постові відомості в частині проходження позивачем військової служби за вказаний період; рапорти (донесення) командирів підрозділів, у тому числі доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів, щодо участі позивача у бойових діях та виконанні бойових (спеціальних) завдань; довідки про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією проти України за період з 05 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року.
Відповідно до матеріалів справи, на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 23 квітня 2025 року військова частина НОМЕР_1 повідомила, що на підставі бойового розпорядження командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 05 квітня 2022 року №919Т/ОКП та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 квітня 2022 року №80 позивач у складі механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 вибув для безпосереднього здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, а також забезпечення заходів правового режиму воєнного стану у АДРЕСА_2 , де перебував до 12 травня 2023 року.
На підставі бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 08 травня 2023 року №2/30/360 (№14228) та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 травня 2023 року №136, позивач у складі механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 12 травня 2023 року вибув із АДРЕСА_2 після виконання службових завдань за призначенням у район виконання завдань для забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в підпорядкування командира військової частини НОМЕР_2 ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
З 20 травня 2023 року по 15 червня 2023 року позивач перебував на лікуванні у шпиталі. Крім того, повідомила, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 червня 2023 року №157 позивача було увільнено від займаної посади та призначено солдатом резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з призначенням позивача до резерву запасної роти, після прибуття зі шпиталю, починаючи з 15 червня 2023 року і до 07 вересня 2023 року (дати виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) він перебував у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та до бойових наказів (розпоряджень) більше не включався.
Разом із тим військова частина НОМЕР_1 зазначила, що бойові розпорядження щодо участі механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у тому числі позивача, у бойових діях за вказаний період відповідно до статті 8 Закону України «Про державну таємницю» належать до державної таємниці у сфері оборони. При цьому військова частина НОМЕР_1 вказала, що є лише адресатом (отримувачем) відповідних матеріальних носіїв секретної інформації, однак не є їх розпорядником та не має повноважень щодо розпорядження або надання секретної інформації, яка в них міститься. У зв`язку з цим військова частина просила суд звертатися за отриманням відповідних бойових розпоряджень або дозволу на їх копіювання безпосередньо до органів чи посадових осіб, які є розпорядниками таких документів.
Щодо надання журналів бойових дій, журналів ведення оперативної обстановки, бойових донесень або постових відомостей у частині проходження позивачем військової служби у механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 за період з 05 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року, військова частина НОМЕР_1 повідомила, що листом від 29 квітня 2025 року №2/7/2/94дск до суду було направлено копії сторінок журналу бойових дій механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 №2/7/253дск за періоди квітня 2022 року та травня 2023 року.
Щодо надання рапортів (донесень) командира підрозділу (групи), у тому числі доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів, про участь позивача у бойових діях та виконанні бойових (спеціальних) завдань за період з 05 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року, військова частина НОМЕР_1 повідомила, що починаючи з 05 квітня 2022 року рапорт командира підрозділу щодо участі ОСОБА_1 у бойових діях та виплати йому додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн (з урахуванням раніше виплаченої додаткової винагороди до 30 000,00 грн - у розмірі до 70 000,00 грн) подавався лише один раз за період з 16 травня 2022 року по 19 травня 2022 року, за який позивачу фактично була виплачена додаткова винагорода у збільшеному розмірі.
Щодо надання довідок про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України за період з 05 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року військова частина НОМЕР_1 повідомила, що 02 травня 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 була виготовлена довідка за №1386 про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до додатку 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №887 від 22 серпня 2023 року, яка визначена для отримання статусу учасника бойових дій та не є підставою для виплати додаткової винагороди підвищеної до 100 000,00 грн. У зв`язку з тим, що дана довідка була виготовлена в одному екземплярі та видана позивачу, військова частина НОМЕР_1 позбавлена можливості надати належним чином завірену копію даної довідки.
Попри наведене, роблячи висновок про відсутність доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях та відповідних заходах у спірні періоди, зокрема з 05 квітня 2022 року по 11 травня 2022 року, з 21 травня 2022 року по 30 травня 2022 року, з 02 червня 2022 року по 15 травня 2023 року та з 15 червня 2023 року по 16 липня 2023 року, суд апеляційної інстанції не вжив жодних заходів для перевірки наданих відповідачем пояснень та не забезпечив витребування відповідних доказів у належних осіб - розпорядників такої інформації.
Зокрема, суд апеляційної інстанції не витребував відповідні документи та відомості в ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », попри те, що матеріалами справи підтверджується перебування позивача у підпорядкуванні ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у період з 05 квітня 2022 року по 12 травня 2023 року, а починаючи з 12 травня 2023 року - у підпорядкуванні ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Суд апеляційної інстанції не перевірив доводи відповідача про те, що позивач відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 червня 2023 року №157 був увільнений від займаної посади номера обслуги кулеметного взводу механізованого батальйону та призначений на посаду солдатом резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з чим, за твердженням відповідача, позивач починаючи з 15 червня 2023 до 07 вересня 2023 року (дата виключення із списків військової частини НОМЕР_1 ) він перебував в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , та до бойових наказів (розпоряджень) більше не включався.
Суд апеляційної інстанції також не вжив заходів для витребування бойових розпорядженьщодо участі механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у тому числі позивача, у бойових діях за відповідний період, незважаючи на надану військовою частиною інформацію щодо можливого місця знаходження та розпорядників таких документів.
Крім того, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам військової частини НОМЕР_1 щодо видачі позивачу довідки від 02 травня 2024 року №1386 про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до додатку 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, яка стосується періоду проходження позивачем служби з 05 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року. Зокрема, суд апеляційної інстанції не дослідив змісту цієї довідки, не встановив правових підстав її видачі, а також не перевірив, на підставі яких саме документів вона була оформлена (якщо такі документи у ній зазначені).
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку про формальний підхід судів першої та апеляційної інстанцій до вирішення позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн, зокрема за періоди проходження позивачем служби з 05 квітня 2022 року по 11 травня 2022 року, з 21 травня 2022 року по 30 травня 2022 року, з 02 червня 2022 року по 15 травня 2023 року та з 15 червня 2023 року по 16 липня 2023 року.
Суди попередніх інстанцій не вжили всіх передбачених законом заходів для повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, формально розглянули клопотання позивача про витребування доказів та фактично залишили поза увагою ненадання відповідачем значної частини документів, які мають істотне значення для встановлення ключових обставин справи та правильного вирішення спору.
Крім того, колегія суддів критично оцінює висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності у позивача права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн за періоди з 12 травня 2022 року по 20 травня 2022 року та з 31 травня 2022 року по 01 червня 2022 року у зв`язку з пораненнями, отриманими ним у результаті участі в бойових діях.
Положеннями телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року №248/1298, якою у відповідний спірний період було врегульовано порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, передбачалося, що у період дії воєнного стану додаткова винагорода у розмірі до 100 000,00 грн на місяць виплачується військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, - за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я, у тому числі закордонних, за час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого, а також за період перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Отже, із наведених положень убачається, що підставами для виплати додаткової винагороди у підвищеному до 100 000,00 грн розмірі у зв`язку з пораненням є належне підтвердження таких обставин: виконання військовослужбовцем бойових завдань; отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я у зв`язку з таким пораненням; переміщення між закладами охорони здоров`я; перебування у відпустці за станом здоров`я або для лікування після тяжкого поранення на підставі висновку військово-лікарської комісії.
Разом із тим суди попередніх інстанцій не з`ясували, чи перебував позивач у зазначені спірні періоди на лікуванні у закладах охорони здоров`я, у тому числі закордонних, а також не встановили причин такого лікування. Зокрема, судами не було досліджено: чи було лікування пов`язане з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, отриманими під час захисту Батьківщини; чи проходив позивач саме стаціонарне лікування; чи здійснювалося його переміщення між закладами охорони здоров`я; чи перебував він у відпустці за станом здоров`я або для лікування після тяжкого поранення на підставі висновків військово-лікарської комісії.
Оскільки суди попередніх інстанцій не вжили усіх, визначених законом, заходів та не встановили усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи щодо наявності у позивача права на нарахування та виплату додаткової винагороди у підвищеному до 100 000,00 грн згідно з Постановою № 168 за період служби з 05 квітня 2022 року по 16 липня 2023 року, Суд уважає передчасними їхні висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.
Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн колегія суддів зазначає таке.
У період з 17 липня 2023 року по 30 вересня 2023 року порядок та умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначалися Постановою №168 (зі змінами) та розділом XXXIV Порядку №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №44.
У зазначений період додаткова винагорода у розмірі 30 000,00 грн у розрахунку на місяць виплачувалася військовослужбовцям, які виконували бойові (спеціальні) завдання відповідно до бойових наказів (розпоряджень), пропорційно часу виконання таких завдань, зокрема:
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України, а також розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил);
із протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури відповідно до бойових розпоряджень;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій відповідно до бойових (логістичних) розпоряджень.
Крім того, додаткова винагорода у розмірі 30 000,00 грн виплачувалася військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку були відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі.
Отже, визначальним для встановлення права військовослужбовця на отримання зазначеної додаткової винагороди є встановлення факту виконання ним бойових (спеціальних) завдань відповідно до бойових наказів (розпоряджень), а також характеру й умов виконання таких завдань.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн за період проходження служби з 17 липня 2023 року по 30 вересня 2023 року, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не надав доказів виконання бойових (спеціальних) завдань у період з 17 липня 2023 року по 07 вересня 2023 року.
Крім того, суди зазначили, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 серпня 2023 року №236 позивача з 07 вересня 2023 року було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення, у зв`язку з чим після цієї дати у відповідача були відсутні правові підстави та обов`язок щодо нарахування і виплати додаткової винагороди.
Проте такі висновки судів попередніх інстанцій є поспішними та необґрунтованими.
Суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясовували, які саме завдання виконував позивач у період з 17 липня 2023 року по 30 вересня 2023 року, не встановили обставин їх виконання, а також не перевірили, чи належали виконувані ним завдання до переліку бойових (спеціальних) завдань, виконання яких відповідно до наведеного нормативного регулювання є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн.
Водночас посилання судів попередніх інстанцій на те, що позивач не надав доказів виконання бойових (спеціальних) завдань у період з 17 липня 2023 року по 07 вересня 2023 року, не можуть бути визнані прийнятними, оскільки відповідні документи оформлюються та ведуться командуванням і начальниками підрозділів, у яких проходить службу військовослужбовець, а тому можливість їх самостійного отримання та подання позивачем є об`єктивно обмеженою.
При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував у справах цієї категорії, що відповідно до статей 2, 9 КАС України адміністративний суд зобов`язаний вжити визначені законом заходи для з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Суд не вправі обмежуватися пасивним прийняттям та розглядом доказів, поданих сторонами, а зобов`язаний за власною ініціативою досліджувати важливі для прийняття рішення з правового спору фактичні обставини, залучати їх до провадження та визначати їх правдивість.
Тобто адміністративний суд, поряд із забезпеченням процесуальної рівності сторін у наданні доказів для доведення їх тверджень, зобов`язаний брати на себе ініціативу під час розгляду справи. Такий підхід включає обов`язок адміністративного суду здійснювати активні процесуальні дії для забезпечення повного та всебічного розгляду справи, керуючись встановленими процесуальним законом механізмами.
Крім того, обґрунтовуючи висновок про відсутність у позивача права на додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн за період з 07 вересня 2023 року по 30 вересня 2023 року з підстав виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття його з усіх видів забезпечення, суди попередніх інстанцій не з`ясували питання належного відповідача у цій частині позовних вимог.
Зокрема, суд першої інстанції не встановив, на який саме орган або військову частину після 07 вересня 2023 року покладалися повноваження щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, а також не вирішив питання про залучення до участі у справі належного співвідповідача.
Суд апеляційної інстанції на зазначене процесуальне порушення уваги не звернув.
З огляду на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не вжили всіх необхідних заходів для повного з`ясування обставин справи та не надали належної правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині, Верховний Суд вважає також передчасними їхні висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині вимог про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн.
Отже колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги позивача про наявність підстав для нового розгляду цієї справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу
Частиною четвертою статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
З огляду на приписи статті 353 КАС України касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, надати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слєпченко Сергій Анатолійович, задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2025 року скасувати, а справу №440/17696/23 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач судді 	А.Г. Загороднюк М.В. Білак А.В. Жук