Справа № 538/1697/25 
Провадження № 2/538/85/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2026 року м. Лохвиця
Лохвицький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Цімботи Л.Г., за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради, третя особа державний нотаріус Першої лохвицької державної нотаріальної контори про визнання права власності на іншу 1/2 частину домоволодіння у порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила: 1. Встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 є племінником ОСОБА_3 . 2. Визнати за нею, ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку, який складається в цілому: будинку А-1 жилою площею 63,9 кв.м., з допоміжними господарчими будівлями: сарай Б, погріб В, вбиральня Г, сарай-літня кухня Д, огорожа № 1, який розташований в АДРЕСА_1 , яке належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Лохвицької державної нотаріальної контори Полтавської області 04.05.1977 р. за реєстром № 382, яке було зареєстровано в КП "Лубенське МБТІ" в реєстровій книзі № 3 під № 538.
В обгрунтування позову зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, як дружина, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті останнього 09.04.2024 заведена спадкова справа № 69/2024. Нотаріусом їй вже видані три свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: на 1/2 частку вищевказаного житлового будинку, на земельну ділянку розміром 0,0500 га з кадастровим номером 5322610100:50:004:0395, яка була надана ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, розташована АДРЕСА_1 , і належала йому на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 044805; на земельну ділянку розміром 0,0587 га кадастровий номер 5322610100:50:004:0394, яка була надана ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, розташована АДРЕСА_1 , і належала йому на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 044805. Однак постановою від 15.04.2025 нотаріус відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що згідно з поданими документами встановлено, що до складу спадкового майна ніби-то входить і 1/2 частка вищевказаного житлового будинку, яка ніби-то належала ОСОБА_3 , яка була рідною тіткою ОСОБА_2 , а також через те, що відсутні родинні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вважає відмову нотаріуса обгрунтованою лише формально, оскільки на даний час вже є власником двох земельних ділянок за вищевказаною адресою та 1/2 частиниу будинку, а фактично всього житлового будинку у АДРЕСА_1 , який вона разом з чоловіком збудували за новою адресою. Також зазначала, що в цьому випадку має бути застосована набувальна давність.
Ухвалою від 12.09.2025 р. вищевказану позовну заяву було залишено без руху (а.с. 22).
26.09.2025 від позивача на виконання ухвали без руху було надано два документи, та зазначено про необхідність витребувати в відділі ЗАГС, інформації, проте саме якої конкретно не зазначено (а.с. 25-27).
Ухвалою суду від 29.09.2025 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання (а.с. 29).
Під час підготовчого провадження стороною позивача заявлено клопотання про долучення ще ряду документів, на підтвердження обставин, викладених в позові (а.с. 50).
В заяві до суду від 02.02.2026 відповідач просив розглянути справу без участі їх представника, а також відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки спадкодавець за життя не набув право власності на спірну 1/2 частину житлового будинку з допоміжними господарськими прибудовами (а.с. 63).
Ухвалою суду від 05.02.2026 підготовче провадження було закрито, а справу призначено до розгляду по суті, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив (а.с. 67).
Стороною позивача відповіді на відзив не подавалось, натомість було заявлено клопотання про визнання явки представника відповідача в судове засідання обов`язковою (а.с. 72-73) натомість в подальшому сторона позивача не наполягала на цьому ( а.с. 80-81).
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала, позивач суду пояснила, що її свекруха ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_5 ) була заміжня за ОСОБА_6 , який загинув на війні. У ОСОБА_7 була сестра ОСОБА_8 , яка проживала і померла в м. Харків. Після смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_4 почала жити із ОСОБА_10 , від якого і народила сина ОСОБА_11 . Але оскільки шлюб не реєстрували, прізвище ОСОБА_11 (її, позивачки, чоловіка) записали як ОСОБА_12 . Частину будинку ОСОБА_2 успадкував після смерті своєї матері - ОСОБА_13 , яка в свій час разом з сестрою свого першого чоловіка - ОСОБА_14 успадкувала після смерті "Шаповаленко Елены Никитичны". Підтвердила, що, по суті, кровного споріднення між її чоловіком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає. Також зазначила, що відбулася зміна нумерації будинку та будівництво нового будинку її чоловіком.
Представник позивача наголошував, що в даному випадку має бути застосована набувальна давність (хоча відповідної заяви з відповідними позовними вимогами в установленому законом порядку стороною позивача подано не було) і судом має бути врахована обставина, що спадкоємець отримав в свій час право власності на всю земельну ділянку, а також те, що будинок будувався померлим і позивачкою разом. 
Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, після подання заяви 02.02.2026, письмово просив справу розглядати без участі їх представника.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим 23.02.2024 (а.с.7). 
З свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 12.05.1973 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 38, прізвище дружини після реєстрації шлюбу " ОСОБА_12 " (а.с.17).
З викладеного слідує, що позивачка та ОСОБА_2 , який помер, були подружжям.
Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 матір`ю ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , записана ОСОБА_16 , а в графі батько поставлений прочерк (а.с. 8).
Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 26).
З свідоцтва про право на спадщину виданого 06.01.1950 р. вбачається, шо ОСОБА_16 успакувала після смерті своєї свекрухи "Шаповаленко Елены Никитичны" , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом з дочкою останньої - ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_2 . На звороті цього свідоцтва мається запис, що на 1/2 частину будинку, належну ОСОБА_16 , видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 04.05.1977р. Відповідно, власником іншої 1/2 частини будинковолодіння залишилася бути ОСОБА_3 (а.с. 19).
Позивачем як доказ надано також і архівний витяг від 05.08.2025 з протоколу засідання виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 22.04.1977 № 8, відповідно до якого ОСОБА_2 було надано дозвіл на перебудову власного старого житлового будинку по АДРЕСА_2 , та архівний витяг від 05.08.2025 з протоколу засідання виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 12.08.1980 № 14, відповідно до якого затверджено акт прийомки будинків в експлуатацію на ім`я ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 (а.с. 54, 79).
08.02.2025 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на 1/2 частки житлового будинку, який складається в цілому з будинку А-1 жилою площею 44,2 к.вм., загальною площею 63,9 кв.м. з допоміжними господарчими будівлями: сарай Б, погріб В, вбиральня Г, сарай-літня кухня Д, огорожа № 1, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 57).
Також 08.02.2025 ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: на земельну ділянку розміром 0,0500 га з кадастровим номером 5322610100:50:004:0395, яка була надана ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, розташована АДРЕСА_1 , і належала йому на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 044805; на земельну ділянку розміром 0,0587 га кадастровий номер 5322610100:50:004:0394, яка була надана ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, розташована АДРЕСА_1 , і належала йому на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 044805 (а.с.55, 56).
Постановою нотаріуса Першої лохвицької державної нотаріальної контори від 15.04.2025 року, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, на 1/2 частку житлового будинку з допоміжними господарськими прибудовами в АДРЕСА_1 , оскільки 1/2 частина будинку належала ОСОБА_3 , а родинні відносини між останньою та ОСОБА_2 (а.с. 14). 
Стороною позивача надано як доказ виготовлений КП "Лубенське МБТІ" Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12) .
Стороною позивача надано як докази також копії двох довіреностей від 1941 р., однак їх зміст не містить інформації, необхідної для вирішення справи по суті (а.с. 17,18). 
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав
на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно з ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.
У ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України).
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування`від 30.05.2008№ 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За змістом положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить не тільки встановити факт родинних відносин між її чоловіком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а й визнати за нею на майно, власником якої, по суті, значиться остання - ОСОБА_3 .
Під час судового розгляду достеменно встановлено, і визнано позивачкою, що жодного кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає.
Також встановлено, що спірна частини будинку значиться зареєстрованою за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за життя ніяким чином не вирішував питання про визнання за ним права власності на спірну частину будинковолодіння, а відтак вона не ввійшла до складу спадщини після його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
За змістом ч.ч. 3, 4 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Питання допустимості доказів урегульовано в ст. 78 ЦПК України. За змістом наведеної норми суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Судом під час проведення підготовчого провадження при призначенні справи до судового розгляду з`ясовувались усі питання, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, а також під час судового розгляду з`ясовувались всі обставини справи. 
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Позивач, як зазначено вище, повідомила, що кровне споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутнє, тому відповідно не підлягає задоволенню вимога про встановлення юридичного факту.
Також відсутні підстави для задоволення вимоги "про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом", оскільки спадкодавцю ОСОБА_2 вищевказане майно ( 1/2 частки будинку, що зареєстрована за ОСОБА_3 ) не належало згідно примітки до свідоцтва про право на спадщину, виданого 06.01.1950 (а.с. 19).
Таким чином, неналежним способом захисту є вимога позивача про визнання права власності на нерухоме майно (1/2 частки) в порядку спадкування за законом, оскільки такий спосіб захисту права не є ефективним, не відповідає змісту відповідного права та інтересу позивача, характеру його порушення. Під час підготовчого провадження стороною позивача заяви про зміну підстав та предмету позову подано не було, хоча представник позивача зазначав, що в даному випадку має бути застосована набувальна давність.
Зважаючи на наведене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. 
Керуючись ст.ст. 13, 18, 81, 83, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради, третя особа державний нотаріус Першої лохвицької державної нотаріальної контори про визнання права власності на іншу 1/2 частину домоволодіння у порядку спадкування за законом відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 8 червня 2026 р.

Суддя Лохвицького
районного суду         Людмила ЦІМБОТА