ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.06.2026	Справа № 910/3449/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи 
за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА СЕРВІС УКРАЇНА" (02094, м. Київ, вул. Якова Гніздовського, 1, ідентифікаційний код 40240094)
про стягнення 13 267, 58 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА СЕРВІС УКРАЇНА" (далі - відповідач) про стягнення 13 267, 58 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки (за графіком поставки) від 05.06.2025 року в частині своєчасної поставки товарів, у зв`язку з чим у відповідача, згідно п. 5.2. договору, утворився обов`язок сплатити на користь позивача пеню у розмірі 10 453, 25 грн та штраф у розмірі 2 814, 33 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/3449/26 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Вказана ухвала була доставлена до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА СЕРВІС УКРАЇНА" 31.03.2026 о 18:21 год., що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення процесуального документа.
Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив.
05.06.2025 між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (далі -покупець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГА СЕРВІС УКРАЇНА" (далі - постачальник/відповідач) було укладено договір поставки (далі - договір).
Предметом договору, відповідно до п. 1.1. є поставка покупцеві туалетного паперу, паперових рушників та серветок.
Згідно з п. 3.2. договору загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в Специфікації до цього договору та становить до 40 204,80 грн з ПДВ.
Матеріалами справи підтверджено, що сторонами затверджено Специфікацію № 1 (додаток 1 до договору), якою узгоджено загальну вартість товару, що постачається за цією специфікацією - 40 204,80 грн з ПДВ.
У відповідності до п. 6.3.1. договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.
У відповідності до п. 5.1. договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/-ях та графіку поставки до цього договору. Здійснення поставки товару не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені договором.
Згідно з графіком поставки (додаток №3) поставка здійснюється впродовж 30 календарних днів з дати укладання договору про закупівлю.
Відповідно до п. 5.2. договору датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представникам сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку №4 договору.
У відповідності до п. 5.3.1. договору за 5 календарних днів до дати здійснення поставки постачальник надсилає лист з інформацією щодо планової/-х дати/-т, поставки товару за договором.
Згідно п. 9.1. договору у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.
Даний договір, відповідно до п. 10.1. набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 30.09.2025 року (включно).
За доводами позивача, відповідачем в порушення договірних зобов`язань не здійснено поставку товару у строк визначений умовами договору, у зв`язку з чим, 12.02.2026 позивачем було направлено вимогу відповідачу про стягнення штрафних санкцій згідно договору п. 7.8. договору за несвоєчасну поставку товару.
16.02.2026 відповідачем було надіслано на електронну адресу позивача відповідь на вимогу від 12.02.2026, у якій зазначено, що від позивача не надходило жодних заявок на поставку товару, не здійснювалися спроби зв`язатися з постачальником з метою погодження умов поставки, асортименту, кількості товару та дати відвантаження, а також зазначено, що згідно графіку поставки (додаток №3) конкретна календарна дата поставки товару не визначена та відсутні дані про осіб, уповноважених на отримання товару, що є недостатнім для належного оформлення відвантаження, передачі товару перевізнику та фактичної поставки.
Оскільки, як вказує позивач вказані вимоги залишені відповідачем без задоволення, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 10 453, 25 грн - пені та 2 814, 33 грн - штрафу.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України встановлений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Судом встановлено, що умовами договору, зокрема п. 5.1. сторонами узгоджено, що строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/-ях та графіку поставки до цього договору. Здійснення поставки товару не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені договором.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до графіку поставки (додаток №3 до договору) поставка здійснюється впродовж 30 календарних днів з дати укладання договору про закупівлю.
Втім, як встановлено судом, відповідачем поставки товару не здійснено, доказів протилежного суду не надано.
Частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 7.8. договору у разі прострочення постачальником виконання зобов`язань з поставки товару останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0, 1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.
Відтак, оскільки відповідач допустив порушення умов контракту щодо своєчасної поставки товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 7.8. договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2 814, 33 грн та пеню за загальний період з 08.07.2025 по 24.03.2026 у розмірі 10 453, 25 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.
Перевіривши виконаний позивачем розрахунок пені за прострочення поставки товару за загальний період з 08.07.2025 по 24.03.2026 у розмірі 10 453, 25 грн, суд дійшов висновку, що останній виконаний не вірно з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
Отже договірні санкції (неустойка) підлягають нарахуванню лише до дати припинення (розірвання) договору. Після цієї дати можна застосовувати лише санкції, передбачені ст. 625 ЦК, тобто стягнути інфляційні та 3% річних. Це випливає з того, що з моменту припинення чи розірвання договору він більше не діє.
Судом встановлено, що у п. 10.1 договору сторонами узгоджено, що даний договір діє до 30.09.2025 року (включно).
З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що позивач мав право нараховувати пеню у строк до 30.09.2025 (включно).
З огляду на викладене здійснивши власний розрахунок пені за період з 08.07.2025 по 30.09.2025, за розрахунком суду розмір пені складає 3 417,41 грн. В іншій частині слід відмовити.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростували позовні вимоги, або свідчили про відсутність у нього обов`язку щодо сплати штрафних санкцій, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА СЕРВІС УКРАЇНА" (02094, м. Київ, вул. Якова Гніздовського, 1, ідентифікаційний код 40240094) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775) пеню у розмірі 3 417 грн. 41 коп., штраф у розмірі 2 814 грн. 33 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 250 грн 52 коп.
3. В іншій частині позовних вимог відмовити.
4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 09.06.2026

Суддя Л.Г. Пукшин