Дата документу 08.06.2026
Справа № 334/1085/25
Провадження № 2/334/110/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
08 червня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючої судді Телегуз С.М., за участю секретаря Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куріпко Віра Олександрівна, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова Вікторія Миколаївна, ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:
10.02.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник: адвокат Железняк В.К. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О., Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М., ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
У позові посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі помер батько ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу ОСОБА_4 ) - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . До спадкоємців першої черги за законом спадкодавця належать: ОСОБА_1 – дочка спадкодавця; ОСОБА_2 - дочка спадкодавця; ОСОБА_3 - дружина спадкодавця. Батьки спадкодавця померли раніше. Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, зокрема: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; належні спадкодавцю частки в статутних капіталах товариств, інше майно.
Приватним нотаріусом Морозовою В.М. заведено спадкову справу. 13.01.2025 року позивач подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Морозовій В.М. Тоді позивач дізналась від нотаріуса, що наявний заповіт спадкодавця ОСОБА_5 , посвідчений 18.07.2014 року приватним нотаріусом Куріпко В.О., за змістом якого все своє майно спадкодавець заповідає дочці ОСОБА_2 27.01.2025 року приватний нотаріус Морозова В.М. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за №44.
Наявний заповіт перешкоджає позивачу, як спадкоємцю за законом, реалізувати належне їй право на отримання спадщини в порядку спадкування за законом, спадкувати за законом частку майна спадкодавця та оформити спадкові права на належну їй частку спадкового майна в позасудовому поряду у приватного нотаріуса Морозової В.М.
Позивач вважає, що наявні законні підстави визнати заповіт недійсним. Оскільки існуючий заповіт передбачає отримання всього належного спадкодавцю майна ОСОБА_2 , то вона зазначена відповідачем у справі. У разі визнання заповіту недійсним, певні спадкові права набуде ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона зазначена третьою особою.
Позивач народилась у шлюбі спадкодавця з першою дружиною - ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу між її батьками, спадкодавець продовжував підтримувати добрі батьківські відносини з позивачем, брав участь в її виховані та утриманні. Позивач теж відносилась до батька з повагою і розумінням, між ними були доволі тісні, доброзичливі та довірчі родинні відносини. В розмовах з позивачем спадкодавець неодноразово торкався питань майнового характеру, розповідав в загальних рисах про свій бізнес з нерухомістю і виказував надію, що позивачка з відповідачем разом продовжать його справу, коли він буде неспроможним займатись цим бізнесом. Спадкодавець ніколи не казав про бажання скласти заповіт, про наявність вже складеного заповіту. З його розмов вбачалось, що всі спадкоємці отримають свою частку в майні після його смерті. Тому для позивача стало несподіванкою повідомлення нотаріуса про наявність заповіту.
Позивач вважає, що заповіт складено та посвідчено без участі спадкодавця, внаслідок чого заповіт не містить волевиявлення спадкодавця щодо розподілу спадкового майна, підпис на заповіті виконаний не спадкодавцем, а іншою особою. Довести вказане чи спростувати можливо шляхом проведення судової почеркознавчої експертизи, яка й дасть відповідь на питання: підписи і рукописні написи на заповіті та в книзі реєстрації нотаріальних дій вчинені спадкодавцем чи іншою особою. Приховування нотаріусом заповіту від позивача, відмова нотаріуса надати копію заповіту, лише додає їй впевненості, що спадкодавець заповіт не підписував, що наявний в спадковій справі заповіт є підробленим. Значний перелік та цінність спадкового майна могли спонукати інших зацікавлених осіб вдатися до підроблення заповіту.
Вважають, що заповіт є нікчемним, так як при його складанні та посвідченні було порушено встановлений законом порядок вчинення таких дій, не було додержано встановленої законом форми угоди, зокрема, заповіт не було підписано заповідачем. У разі підтвердження факту вчинення написів та підпису на заповіті не спадкодавцем, а іншою особою, а також у разі виявлення фактів порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту, заповіт належить вважати нікчемним. Свідоцтво, видане на підставі нікчемного заповіту, визнається недійсним. Внаслідок чого позивач зможе в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину належного спадкодавцю житлового будинку.
Прохали визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27.01.2025 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. та зареєстроване в реєстрі за №44, у зв`язку з визнанням нікчемним правочином заповіту, посвідченого 18.07.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. та зареєстрованим в реєстрі за №430, за змістом якого ОСОБА_5 заповідає все належне йому майно ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати при їх наявності згідно наданих платіжних документів.
Також, 10.02.2025 року до суду звернувся представник позивача: адвокат Железняк В.К. з клопотанням про витребування доказів, в якому прохали витребувати: 1) у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. для приєднання до справи: завірені належним чином копії всіх документів, які містяться у спадковій справі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, номер спадкової справи у спадковому реєстрі 72888897 та номер спадкової справи у приватного нотаріуса Морозової В.М. №39 за 2024 рік; для проведення експертиз: перший примірник заповіту від 18.07.2014 року, складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 430, який знаходиться в спадковій справі ОСОБА_5 , номер спадкової справи у спадковому реєстрі 72888897 та номер спадкової справи у приватного нотаріуса Морозової В.М. № 39 за 2024 рік; 2) у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. для приєднання до справи: завірені належним чином копії всіх документів, які наявні при заповіті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , (зареєстрованого 18.07.2014 року в реєстрі за номером 430), а також завірений витяг з реєстру для реєстрації нотаріальних дій із записами за 18.07.2014 року щодо ОСОБА_5 ; для проведення експертизи: другий примірник заповіту від 18.07.2014 року, складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430, який знаходиться в архіві приватного нотаріуса Куріпко В.О.; 3) у Запорізької філії АТ «Укртелеком» для проведення експертизи: 15-20 документів, складених чи підписаних ОСОБА_5 в 2013-2014 роках (в т.ч. заяви ОСОБА_5 про відпустку, допомогу й інші).
27.02.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. завірені належним чином копії всіх документів, які містяться у спадковій справі ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер спадкової справи у спадковому реєстрі №72888897 та номер спадкової справи у нотаріуса №39 за 2024 рік; перший примірник заповіту від 18.07.2014 року, складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430, який знаходиться в спадковій справі ОСОБА_5 , номер спадкової справи у спадковому реєстрі №72888897 та номер спадкової справи у нотаріуса №39 за 2024 рік; витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. завірені належним чином копії всіх документів, які наявні при заповіті ОСОБА_5 (зареєстрованого 18.07.2014 року в реєстрі за №430), а також завірений витяг з реєстру для реєстрації нотаріальних дій із записами за 18.07.2014 року щодо ОСОБА_5 ; другий примірник заповіту від 18.07.2014 року, складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430, який знаходиться в архіві приватного нотаріуса Куріпко В.О.
Також, 10.02.2025 року до суду звернувся представник позивача: адвокат Железняк В.К. з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому прохали призначити судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України, на вирішення якої поставити питання: 1) ОСОБА_5 чи іншою особою виконано текст «Лобунов» в рядку «Підпис:» після підпису заповідача на двох примірниках заповіту, посвідченого 18.07.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430? 2) ОСОБА_5 чи іншою особою виконано текст «Лобунов» в книзі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. в рядку за №430 від 18.07.2014 року? Надати експертам оригінали документів: 1) перший примірник заповіту від 18.07.2014 року, складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430, який знаходиться в спадковій справі ОСОБА_5 , номер спадкової справи у спадковому реєстрі 72888897 та номер спадкової справи у приватного нотаріуса Морозової В.М. №39 за 2024 рік; 2) другий примірник заповіту від 18.07.2014 року, складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430, який знаходиться в архіві приватного нотаріуса Куріпко В.О.; 3) документи з вільними зразками почерку та підпису ОСОБА_5 . Зобов`язати Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. надати експертам реєстр №1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. для дослідження запису №430 від 18.07.2014 року. Витрати на проведення експертизи попередньо покласти на ОСОБА_1 з подальшим їх стягненням з ОСОБА_2 у разі задоволення позову.
06.03.2025 року до суду звернулася Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. з листом, надавши копії документів, які наявні при заповіті ОСОБА_5 , посвідченого нею 18.07.2014 року за реєстром № 430, та завірений витяг з реєстру для реєстрації нотаріальних дій із записом за 18.07.2014 року щодо ОСОБА_5 . Повідомила, що примірник заповіту зберігається у справі № «02-12» тривалого зберігання разом з іншими заповітами та документами, та є власністю держави. Вилучення (виїмка) реєстрів нотаріальних дій та документів, що передані нотаріусу на зберігання в порядку, передбаченому Законом «Про нотаріат», не допускається. Такі реєстри нотаріальних дій чи документи можуть бути надані суду за мотивованою постановою суду тільки для огляду і повинні бути повернуті судом негайно після огляду. В разі призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи оригінал заповіту буде наданий особисто для огляду експертам.
18.03.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник відповідача: адвокат Гаро Г.О. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що позов є безпідставним та необґрунтованим, позивачем здійснюються спроби ввести суд в оману шляхом наведення неправдивих відомостей у своєму позові, зокрема:
1) зі свідчень відповідача, її батько ОСОБА_5 не спілкувався з донькою від першого шлюбу. При житті ОСОБА_5 розповідав відповідачу, що вперше побачив позивача лише коли їй виповнилося 16 років і вона сама прийшла на роботу до ОСОБА_5 , після чого спілкування продовжувалося епізодично, раз на декілька років лише у тих випадках, коли ОСОБА_1 просила грошей у ОСОБА_5 . Зважаючи на це, твердження про стосунки позивача з батьком є надуманими та викладені з метою ввести суд в оману.
2) про існування у батька доньки від першого шлюбу відповідач дізналася лише у віці 16 років із випадкової розмови між родичами. Цей факт став для відповідача справжнім відкриттям, адже до того часу вона не мала жодної інформації про наявність у ОСОБА_5 ще однієї дитини, зокрема, доньки від попереднього шлюбу. Дізнавшись про наявність у батька доньки від першого шлюбу, відповідач висловила бажання познайомитися з нею, аби дізнатися більше про свою родину та, можливо, налагодити контакт із сестрою. Однак, зі слів відповідача, ОСОБА_5 категорично відмовився від такої можливості, пояснивши, що оскільки він не виховував доньку від першого шлюбу, то з останньою у нього немає нормальних стосунків. ОСОБА_5 підкреслював, що, на його думку, між позивачем та відповідачем неможливо буде встановити тісні стосунки чи родинну близькість, оскільки вони зовсім не схожі в плані виховання та особистісних якостей, відтак вважав неможливим подібне спілкування. По-друге, твердження, що батько розповідав про «свій бізнес» є перекручуванням фактів, оскільки ще при житті ОСОБА_5 , останній із відповідачем здійснювали господарську діяльність разом у рівних частинах. Так, ОСОБА_5 завжди вважав бізнес сімейною справою, і ніколи не присвоював його лише собі, вказуючи подібні словосполучення, як «мій бізнес». Вказане твердження позивача у позовній заяві лише вкотре підтверджує, що остання ніколи не говорила з батьком про ведення господарської діяльності, не кажучи вже про те, щоб якимось чином «продовжити» цю справу. Отже, з огляду на те, що ОСОБА_5 навіть не мав наміру знайомити між собою доньок, то твердження про те, що останній «виказував надію, що позивач з відповідачем разом продовжать його справу» є абсурдними і можуть свідчити лише про бажання та мрії позивача, щоб ситуація була саме такою. Разом з тим, враховуючи, що такі висловлювання позивача не підтверджуються жодними доказами, їх не може бути взято судом до уваги.
3) твердження позивача про те, що у неї з батьком були хороші стосунки спростовується тим, що ОСОБА_1 взагалі не допомагала та не відвідувала батька під час його хвороби. Так, ОСОБА_5 було встановлено діагноз «карцинома печінково-підшлункової ампули», що потребувало тривалого, дороговартісного і пожиттєвого лікування, яке включало оперативне втручання, лікування хіміотерапією, тривалу реабілітацію. Загалом ОСОБА_5 боровся із захворюванням близько 3 років, проте ОСОБА_1 не було поряд із ним у цей важкий період. Зі сторони позивача не було ані підтримки батькові, ані допомоги під час лікування. Зі слів відповідача, позивач була абсолютно відсторонена від усіх аспектів здоров`я та добробуту їхнього батька, не брала участі в будь-яких питаннях, пов`язаних з його лікуванням чи реабілітацією. Більше того, після того, як батько потрапив у тяжкий стан, вона залишалася осторонь, не виявивши й найменшого інтересу чи ініціативи щодо його підтримки. Разом з тим, ще довгий час після смерті батька, позивач навіть не була обізнана про цей факт. Вказане підтверджується тим, що позивач подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Морозовій В.М. лише 13.01.2025 року, тобто за 6 днів до закінчення строку на прийняття спадщини.
Позивачем не було додано до позовної заяви жодного доказу, що підтверджував би доводи позовної заяви про наявність теплих родинних стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а відтак і бажання ОСОБА_5 залишити спадок для позивача.
Предметом доказування у справах за позовом про визнання заповіту недійсним є: стан особи на момент складання заповіту та відповідність змісту заповіту її волевиявленню, яке повинно бути вільним та відповідати внутрішній волі особи; відповідність заповіту за формою та порядком посвідчення вимогам закону. Так, позивач стверджує, що спадкодавець взагалі особисто не був присутній під час складення заповіту, тобто предметом доказування у даній справі є невідповідність заповіту за порядком посвідчення вимогам закону. Вказуючи, що спадкодавець не був присутній під час посвідчення заповіту, позивач мала надати хоча б якісь докази, які могли б свідчити, що заповіт могло бути підроблено, натомість до позовної заяви не надано жодного доказу, який підтверджував би наміри підробки документу або той факт, що воля спадкодавця була іншою. Також, позивач зазначала у позовній заяві, що про існування заповіту вона дізналася лише після смерті батька, коли звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (тобто 13.01.2025 року). Відповідно, позивач не була навіть обізнана, що такий заповіт існував і коли він був посвідчений, а відтак, остання жодним чином не може знати про те, яким було вільне волевиявлення під час посвідчення заповіту і твердження про підроблення підпису ОСОБА_5 є виключно припущеннями позивача. Всі доводи позовної заяви зводяться до припущень, що заповіт ОСОБА_5 є підробленим документом.
Заповіт спадкодавця ОСОБА_5 було посвідчено 18.07.2014 року приватним нотаріусом Куріпко В.О. Відтак, нотаріусом було встановлено особу спадкодавця, у її присутності спадкодавцем було особисто підписано заповіт, після чого даний заповіт було посвідчено нотаріусом. Таким чином, саме приватний нотаріус Куріпко В.О. може підтвердити, що посвідчення заповіту здійснювалося особисто за участі спадкодавця, а підпис на заповіті належить особисто ОСОБА_5 .
Прохали з задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача та стягнути на користь відповідача понесені нею судові витрати.
27.03.2025 року до суду звернулася Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М. з листом, надавши копію спадкової справи №39/2024 та оригінал заповіту від 18.07.2014 року.
23.05.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася представник відповідача: адвокат Гаро Г.О. з запереченнями на заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи, в яких посилалися на те, що факт особистої присутності та власноручного підписання заповіту ОСОБА_5 може підтвердити приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О., оскільки остання безпосередньо здійснювала посвідчення даного заповіту, для з`ясування вказаних обставин не потребуються спеціальні знання, а отже, призначення почеркознавчої експертизи є недоцільним та процесуально не виправданим.
Прохали відмовити в задоволенні заяви про призначення судової почеркознавчої експертизи. У разі задоволення заяви про призначення судової почеркознавчої експертизи доручити проведення експертизи експертам Київського НДЕКЦ МВС України.
23.05.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася представник відповідача: адвокат Гаро Г.О. з заявою про виклик та допит відповідача як свідка, в якому посилалися на те, що відповідач ОСОБА_2 з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, просить суд допитати її як свідка про наступні факти, які мають значення для справи: про відсутність стосунків між її батьком ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 ; про стосунки між нею ( ОСОБА_2 ) та її батьком ОСОБА_5 ; про відсутність намірів спадкодавця заповідати належне йому майно позивачу; про мотиви складання спадкодавцем заповіту в 2014 році; інші обставини справи.
Прохали викликати та допитати як свідка у справі відповідача ОСОБА_2 
28.05.2025 року ухвалою суду призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України. На вирішення експертизи поставлено наступні питання: 1) ОСОБА_5 чи іншою особою виконано текст «Лобунов» в рядку «Підпис:» після підпису заповідача на двох примірниках заповіту, посвідченого 18.07.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430? 2) ОСОБА_5 чи іншою особою виконано текст «Лобунов» в книзі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. в рядку за №430 від 18.07.2014 року? Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача. Надано для проведення експертизи матеріали цивільної справи №334/1085/25, номер провадження №2/334/1331/25. Витребувано від Запорізької філії АТ «Укртелеком» 15-20 документів, складених чи підписаних ОСОБА_5 в 2013-2014 роках (в т.ч. заяви ОСОБА_5 про відпустку, допомогу й інші), які надати експертам Запорізького науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України для проведення судової почеркознавчої експертизи. Витребувано у Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. другий примірник заповіту від 18.07.2014 року, складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430, який знаходиться в архіві приватного нотаріуса Куріпко В.О., та реєстр №1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. для дослідження запису №430 від 18.07.2014 року, які надати експертам Запорізького науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України для проведення судової почеркознавчої експертизи. Провадження у справі на час проведення експертизи - зупинено. Викликано відповідача ОСОБА_2 для допиту в судовому засіданні як свідка згідно із статтями 230-232 ЦПК України.
09.06.2025 року до суду звернулася Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. з листом, в якому повідомила, що оригінал заповіту ОСОБА_5 , посвідченого нею 18.07.2014 року за реєстром № 430 буде наданий експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України для проведення судової почеркознавчої експертизи. Щодо реєстру для реєстрації нотаріальних дій повідомила, що відповідно ч.4 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» вилучення (виїмка) реєстрів для реєстрації нотаріальних дій не допускається. Реєстри для реєстрації нотаріальних дій можуть бути судом надані суду за мотивованою постановою суду тільки для огляду і повинні бути повернуті негайно після огляду.
10.06.2025 року до суду надійшло клопотання експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України Христьян А. від 05.06.2025 року №СЕ-19/108-25/12399-ПЧ, в якому прохали надати: другий примірник заповіту ОСОБА_5 від 18.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 430; книгу реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. У зв`язку із відсутністю порівняльного матеріалу прохали надати: вільні зразки почерку ОСОБА_5 , виконані не менше ніж на 10-15 документах, максимально наближені за часом виконання - 2014 рік, які за змістом будуть відповідати об`єктам дослідження, а саме містити короткий рукописний запис: «Лобунов».
04.07.2025 року АТ «Укртелеком» Запорізька філія на виконання ухвали суду про витребування доказів надано оригінали документів, підписані ОСОБА_5 в 2013-2014 роках.
29.07.2025 року до суду надійшло повідомлення експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України Христьян А. від 23.07.2025 року №СЕ-19/108-25/12399-ПЧ про неможливість проведення судової експертизи.
29.07.2025 року ухвалою судді поновлено провадження у справі.
29.09.2025 року до суду звернулася третя особа: ОСОБА_3 , з письмовими поясненнями, які засвідчені Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., згідно яких вона перебувала у шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_5 . Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_2 . Вона працювала в Сервісному центрі ОДПЕЗ «Запоріжтелеком», який було перейменовано на «Центр обслуговування споживачів та продажу послуг» ОДПЕЗ «Запоріжтелеком» провідним інженером групи з обліку кадрів з 19.05.1998 року по 02.06.1999 року, що становить трохи більше одного року (а саме 1 рік та 14 днів). До її посадових обов`язків не належало здійснення будь-яких звернень до нотаріусів, оскільки ці питання входили виключно до компетенції Дирекції Укртелекому. Поряд з тим, вона навіть не може стверджувати, чи працювала тоді вже ОСОБА_7 як нотаріус, адже йдеться про події, що відбувалися за 15-16 років до складання заповіту її чоловіком. А коли вони з чоловіком обговорювали текст заповіту, то він відгукувався про нотаріуса ОСОБА_7 як про професійну, хоча й ще досить молоду фахівчиню. Однак, вона до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 не зверталася ані з робочих, ані з особистих питань. Щодо стосунків чоловіка з його донькою від першого шлюбу ОСОБА_1 зазначає, що вони ніколи не підтримували родинних зв`язків. Чоловік розповідав, що ще до народження дитини він і його перша дружина почали жити окремо. Колишня дружина перешкоджала йому бачитися з донькою: викидала подарунки, які він приносив, на смітник, а його самого принижувала. Зрештою він змушений був залишити спроби налагодити спілкування з донькою. Також її свекор (батько ОСОБА_5 ) згадував випадкову зустріч з родичкою колишньої дружини (ймовірно, її молодшою сестрою), яка повідомила, що доньці ОСОБА_5 . ОСОБА_8 взагалі говорили, що її батько помер. Її чоловік побачив ОСОБА_9 тільки у 16-ти річному віці, коли вона несподівано сама прийшла до нього на роботу просити встановити телефон. Тоді він щиро засмутився, бо його донька здалася йому невихованою. Саме тому він не прагнув знайомити її з нею та їх спільною донькою ОСОБА_10 , вважаючи, що між ними немає нічого спільного. Водночас чоловік розповідав, що ОСОБА_9 кілька разів зверталася до нього виключно з проханнями про гроші. Він вважав такі контакти нещирими і був переконаний, що любові доньки до нього не існувало, оскільки її виховували в упереджені та ворожнечі до батька. Останні 8-10 років, після того як її чоловік залишив роботу, вони взагалі не спілкувалися, ОСОБА_1 не цікавилася його життям, не відвідувала в лікарнях і навіть про його смерть дізналася випадково, лише через пів року. Щодо обставин складання ОСОБА_5 заповіту, то зазначає, що на той момент, у 2014 році, її чоловік не мав ніяких важких захворювань і їй не відомо про якесь тісне спілкування його з ОСОБА_1 , яке могло б спонукати його укласти заповіт на нашу спільну доньку. Однак, він неодноразово наголошував, що хоче скласти заповіт на користь доньки ОСОБА_11 . Саме у 2014 році її чоловік часто виказував занепокоєння щодо можливих випадкових аварій на трасі, адже він часто самостійно долав автомобілем великі відстані. До того ж йому були відомі приклади загибелі знайомих у дорожніх пригодах, після чого їхні спадкоємці стикалися з непорозуміннями та проблемами щодо спадщини. Крім того, у той час чоловік якраз збирався звільнятися з роботи, і вони мали намір багато подорожувати автомобілем. На її думку, саме це й стало поштовхом для рішення оформити заповіт. Коли її чоловік складав заповіт вона не була присутня з ним в приміщенні нотаріальної контори в день складання та підписання заповіту. Отже, підтримує доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема, щодо того, що померлий не спілкувався з донькою від першого шлюбу, пояснював, що, оскільки він не виховував доньку від першого шлюбу, то з останньою у нього немає нормальних стосунків.
Прохала враховувати письмові пояснення, також підтримала пояснення, які будуть надані відповідачем, та дії, які будуть вчинені її представником, прохала розглядати справу без її участі.
01.10.2025 року ухвалою суду клопотання представника позивача: адвоката Железняк В.К. про повторне надіслання матеріалів справи для виконання призначеної експертизи - залишено без задоволення. Клопотання представника відповідача: адвоката Гаро А.О. про визнання зловживання процесуальними правами від 25.04.2025 року вхідний №14103 - залишено без задоволення. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
30.10.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник позивача: адвокат Железняк В.К. з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому прохали призначити у цивільній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України. На вирішення експертів поставити питання: ОСОБА_5 чи іншою особою виконано напис «Лобунов» в рядку «Підпис:» після підпису заповідача на двох примірниках заповіту, посвідченого 18.07.2014 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 430 ? ОСОБА_5 чи іншою особою виконано напис «Лобунов» в книзі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. в рядку за № 430 від 18.07.2014 р. ?
04.11.2025 року ухвалою суду призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України. На вирішення експертів поставлено питання: ОСОБА_5 чи іншою особою виконано напис «Лобунов» в рядку «Підпис:» після підпису заповідача на двох примірниках заповіту, посвідченого 18.07.2014 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 430? ОСОБА_5 чи іншою особою виконано напис «Лобунов» в книзі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. в рядку за № 430 від 18.07.2014 р.? Надано експертам для дослідження оригінали документів: - перший примірник заповіту від 18.07.2014 р., складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 430, який знаходиться в спадковій справі ОСОБА_5 , номер спадкової справи у спадковому реєстрі: 72888897 та номер спадкової справи у приватного нотаріуса Морозової В.М. № 39 за 2024 рік; - другий примірник заповіту від 18.07.2014 р., складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 430, який знаходиться в архіві приватного нотаріуса Куріпко В.О.; - документи з вільними зразками почерку та підпису ОСОБА_5 . Довести до відома експерта: а) Вільні зразки підпису ОСОБА_5 , які належить використовувати для порівняння підпису, містяться на наступних документах: - після слів: «Прошу забезпечити виконання» на листку, прикріпленому до технічного зображення наказу № 99/621к від 28.08.2014 р.; - після слів: «Прошу надати зразок заяви» на листку, прикріпленому до технічного зображення наказу № 30/621к від 18.06.2013 р.; - на додатковій угоді № 2 до контракту з директором Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» від 18.06.2013 р. - в кінці сторінки праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на списку працівників Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» з пропозиціями щодо нагородження до 23-ї річниці незалежності України від 24.06.2014 р. - зверху праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на списку працівників Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» з пропозиціями щодо нагородження до 22-ї річниці незалежності України від 04.07.2013 р. - вверху праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на списку ювілярів 2 півріччя 2012 р. Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» з пропозиціями щодо нагородження від 07.03.2012 р. - вверху праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на технічному зображенні заяви ОСОБА_5 від 26.12.2011 р. - в кінці заяви після напису «26.12.2011»; - на технічному зображенні заяви ОСОБА_5 від 23.12.2011 р. - в кінці заяви після напису «23.12.2011»; - на поданні щодо нагородження ОСОБА_12 від 07.07.2014 р. - в кінці сторінки праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на поданні щодо нагородження ОСОБА_13 від 07.07.2014 р. - в кінці сторінки праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на поданні щодо нагородження ОСОБА_14 від 07.07.2014 р. - в кінці сторінки праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на поданні щодо нагородження ОСОБА_15 від 07.07.2014 р. - в кінці сторінки праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на поданні щодо нагородження ОСОБА_16 від 07.07.2014 р. - в кінці сторінки праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на поданні щодо нагородження ОСОБА_17 від 07.07.2014 р. - в кінці сторінки праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на поданні щодо нагородження ОСОБА_18 від 07.07.2014 р. - в кінці сторінки праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на листі щодо нагородження вих. 52/01-442 від 07.07.2014 р. - в кінці сторінки праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на листі щодо звернення ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» № 32/3-4-37 від 20.05.2013 р. - в кінці третьої сторінки праворуч перед написом « ОСОБА_5 »; - на службовій записці від 21.10.2013 р. - на першій сторінці зверху між написами «Згоден» та «21.10.2013»; - на службовій записці від 19.07.2013 р. - на першій сторінці зверху між написами «Прошу переговорити» та «19.07.2013»; - на організаційно-технічному плані доходів від надання телекомунікаційних послуг на 1-й квартал 2014 р. від 07.03.2014 р. - на першій сторінці зверху після напису «Драмашко» та перед написом « ОСОБА_5 »; - на службовій записці від 05.05.2014 р. - на першій сторінці зверху між написами «Службова записка» та «05.05.2014»; - на плані витрат центрів електрозв`язку від 28.01.2014 р. - на першій сторінці зверху між написами «Службової записки» та «28.01.2014»; - на службовій записці від 24.02.2012 р. - в кінці першої сторінки перед написом «28.02.2012»; - на службовій записці від 16.07.2014 р. - на першій сторінці зверху між написами «Згоден» та «17.07.2014»; б) Вільні зразки почерку ОСОБА_5 , які належить використовувати для порівняння написів «Лобунов», містяться на наступних документах: - рукописний текст на листку, прикріпленому до технічного зображення наказу №99/621к від 28.08.2014 р.; - рукописний текст на листку, прикріпленому до технічного зображення наказу №30/621к від 18.06.2013 р.; - на технічному зображенні заяви ОСОБА_5 від 26.12.2011 р.; - на технічному зображенні заяви ОСОБА_5 від 23.12.2011 р.; - на службовій записці від 21.10.2013 р. - на першій сторінці зверху праворуч написи «Згоден» та «21.10.2013»; - на службовій записці від 19.07.2013 р. - на першій сторінці зверху ліворуч рукописний текст, який закінчується написом «19.07.2013»; - на організаційно-технічному плані доходів від надання телекомунікаційних послуг на 1-й квартал 2014 р. від 07.03.2014 р. - на першій сторінці зверху рукописний текст, який закінчується написом «07.03.2014»; - на службовій записці від 05.05.2014 р. - на першій сторінці зверху рукописний текст, який закінчується написом «05.05.2014»; - на плані витрат центрів електрозв`язку від 28.01.2014 р. - на першій сторінці зверху весь рукописний текст, який закінчується написом «28.01.2014»; - на службовій записці від 24.02.2012 р. - на першій сторінці весь рукописний текст, який закінчується написом «28.02.2014»; - на службовій записці від 16.07.2014 р. - на першій сторінці зверху рукописний текст: «Згоден» та «17.07.2014». Надано для проведення експертизи матеріали цивільної справи №334/1085/25, номер провадження №2/334/1331/25. Витребувано від Запорізької філії АТ «Укртелеком» документи, що містять рукописний текст та підписи ОСОБА_5 , які виконані тим самим способом, що й у заповіті, а саме шариковою ручкою, які надати експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України у якості порівняльного матеріалу для проведення судової почеркознавчої експертизи. Включити до порівняльного матеріалу усі слова та речення із заповіту, які були власноруч написані ОСОБА_5 , а саме: «Записано з моїх слів вірно. Текст заповіту прочитано мною вголос. (підпис) ОСОБА_5 ». Витребувано у Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. другий примірник заповіту від 18.07.2014 року, складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430, який знаходиться в архіві приватного нотаріуса Куріпко В.О., та реєстр №1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. для дослідження запису №430 від 18.07.2014 року, які надати експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України наручно в день проведення судової почеркознавчої експертизи. Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Оплату за проведення експертизи покласти на позивача. Провадження у справі на час проведення експертизи - зупинено.
19.11.2025 року до суду надійшло клопотання експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України Устиненко О. від 14.11.2025 року №СЕ-19/108-25/25360-ПЧ, в якому прохали надати: другий примірник заповіту ОСОБА_5 від 18.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 430; книгу реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О.; вільні зразки почерку ОСОБА_5 , виконані не менше ніж на 10 документах, максимально наближені за часом виконання - 2014 рік, які за змістом будуть відповідати об`єктам дослідження, а саме містити короткий рукописний запис: "Лобунов" або буквосполучення близькі за змістом до об`єктів дослідження; оригінал заяви ОСОБА_5 від 26.12.2011 та оригінал заяви ОСОБА_5 від 23.12.2011 задля можливості повного і всебічного проведення порівняльного дослідження.
20.11.2025 року ухвалою судді поновлено провадження у справі.
03.12.2025 року АТ «Укртелеком» Запорізька філія на виконання ухвали суду про витребування доказів до раніше наданих додатково надано оригінали документів, що містять рукописний текст та підписи ОСОБА_19 
17.12.2025 року ухвалою суду клопотання судового експерта задоволено. Для проведення експертного дослідження надано експерту наступні уточнення та роз`яснення: - в ухвалі суду від 04.11.2025 року по справі №334/1085/25 було допущено описку, а саме зазначено дату «28.02.2014» замість вірної «28.02.2012»; - при проведенні експертизи дослідити усі слова та речення із заповіту, які були власноруч написані, а саме: «Записано з моїх слів вірно. Текст заповіту прочитано мною вголос. (підпис) ОСОБА_5 » на предмет написання їх ОСОБА_5 »; - оригінали заяв ОСОБА_5 від 26.12.2011 року та від 23.12.2011 року було надіслано АТ «Укртелеком» на адресу Запорізького НДЕКЦ МВС України як додаток №6 та додаток №7 до листа АТ «Укртелеком» №1009-ВИХ-DP-12C000-2025 від 03.07.2025 року; - звернути увагу на те, що ОСОБА_5 під час здійснення трудової діяльності в АТ «Укртелеком» виконував всі свої підписи та рукописні тексти чорною чорнильною ручкою, тоді як під час посвідчення заповіту у нотаріуса Лобунов М.О. здійснював рукописний текст та підписував заповіт ручкою, яку йому надала нотаріус (шариковою); - в ухвалі суду від 04.11.2025 року по справі №334/1085/25 визначено спосіб надання Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. другого примірнику заповіту від 18.07.2014 року, складеного від імені ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430, який знаходиться в архіві приватного нотаріуса Куріпко В.О., та реєстру №1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. для дослідження запису №430 від 18.07.2014 року експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України наручно в день проведення судової почеркознавчої експертизи. Тому на експерта покладається обов`язок повідомити Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. про дату та час проведення судової почеркознавчої експертизи для можливості реалізації надання для огляду вищевказаних документів. Витребувано від Запорізької філії АТ «Укртелеком» документи, що містять рукописний текст ОСОБА_5 (не менше 10 документів), які виконані ним у 2014 році, тим самим способом, що й у заповіті, а саме шариковою ручкою, які надати експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України у якості порівняльного матеріалу для проведення судової почеркознавчої експертизи. В супровідному листі про направлення документів по кожному документу вказати: повну назву документу, номер, дату складання, кількість аркушів, а також зазначити, які саме написи на переданих для дослідження документах виконані ОСОБА_5 . Провадження у цивільній справі на час проведення експертизи зупинено.
05.01.2026 року до суду надійшло повідомлення експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України Іваненко Т. від 30.12.2025 року №СЕ-19/108-25/25360-ПЧ про неможливість проведення судової експертизи.
12.01.2026 року ухвалою судді поновлено провадження у справі.
29.01.2026 року ухвалою суду клопотання представника позивача: адвоката Железняка В.К. про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи залишено без задоволення.
21.04.2026 року ухвалою суду клопотання представника відповідача: адвоката Гаро А.О. про визнання зловживання процесуальними правами від 08.04.2026 року вхідний №13388 задоволено частково. Визнано дії представника позивача: адвоката Железняк В.К. щодо відкладення розгляду справи зловживанням процесуальними правами. У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.
03.06.2026 року ухвалою суду клопотання представника позивача: адвоката Железняка В.К. про витребування доказів та призначення у справі судової почеркознавчої експертизи залишено без задоволення.
08.06.2026 року в судовому засіданні представник позивача: адвокат Железняк В.К. прохав позовні вимоги задовольнити, вважав, що суд не сприяв у здійсненні прав позивача, чим позбавив позивача права на доведення обставин справи.
08.06.2026 року в судовому засіданні представник позивача: адвокат Гаро Г.О. заперечувала проти задоволення позову, вважала, що позивач поставила під сумнів волевиявлення спадкодавця, хоча ніяких доказів не надано, приватний нотаріус у своїх поясненнях підтвердила, що заповіт складено саме ОСОБА_5 , при цьому позивач не спілкувалася з батьком.
08.06.2026 року позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися.
08.06.2026 року треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О., Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М., ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася позивач – ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 від 04.12.2020 року та копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №610787-2020 від 15.12.2020 року.
Відповідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28.08.1975 року батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
10.07.1993 року позивач ОСОБА_20 уклала шлюб з ОСОБА_21 , після реєстрації шлюбу отримала прізвище « ОСОБА_22 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 10.07.1993 року.
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася відповідач – ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 від 07.04.2004 року.
Відповідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 23.05.1979 року батьками відповідача є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася третя особа – ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_9 від 03.03.2000 року.
19.05.1978 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_23 , після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00046681912 від 26.08.2024 року.
Відповідно заповіту від 18.07.2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів своїй доньці – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 від 20.07.2024 року.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно.
26.08.2024 року до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. звернулася ОСОБА_3 як дружина померлого ОСОБА_5 з заявою про відмову від права на обов`язкову частку у спадщині.
26.08.2024 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. заведено спадкову справу №39/2024 (номер у спадковому реєстрі №72888897) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №78122307 від 26.08.2024 року.
На час смерті ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 у період з 17.01.2014 року по 20.07.2024 року (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), разом з ним на день смерті зареєстровані особи відсутні, що підтверджується копією довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 05.09.2024 року.
25.09.2024 року до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. звернулася ОСОБА_2 як донька померлого ОСОБА_5 з заявою про призначення її управителем спадкового майна ТОВ «Сімбіз».
25.09.2024 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано Свідоцтво про призначення ОСОБА_2 для управління часткою у статутному капіталі ТОВ «Сімбіз».
13.01.2025 року до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. звернулася ОСОБА_1 як донька померлого ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини після батька за законом.
27.01.2025 року до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. звернулася ОСОБА_2 як донька померлого ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини після батька за заповітом, прохала видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
27.01.2025 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
27.01.2025 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1496 га за адресою: АДРЕСА_5 .
27.01.2025 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частки у статутному капіталі ТОВ «Сімбіз».
27.01.2025 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частки у статутному капіталі ТОВ «Українська промислово-будівельна компанія».
27.01.2025 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель Е350 4Matic, р/н НОМЕР_11 .
10.02.2025 року до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. звернулася ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 з заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_5 на вклади в АТ «Кредобанк».
10.02.2025 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вклади в АТ «Кредобанк» в сумі 30619,08 доларів США.
18.02.2025 року до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. звернулася ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 з заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_5 на вклади в АТ КБ «Приватбанк».
18.02.2025 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вклади в АТ КБ «Приватбанк» в сумі 18460 доларів США.
25.02.2025 року до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. звернулася ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 з заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_5 на вклади в АТ «Райффайзен банк».
25.02.2025 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вклади в АТ «Райффайзен банк» в сумі 925,56 доларів США.
25.02.2025 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0659 га за адресою: АДРЕСА_1 .
25.02.2025 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1411 га за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з наступного.
Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).
Відповідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно ч.1,2 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 року у справі № 385/321/20 зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та інтересів, передбаченим ст.1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.
У Постановах від 14.11.2018 року у справі № 2-1316/2227/11, від 14.05.2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23.09.2020 року у справі № 742/740/17 Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 судам роз`яснено, що відповідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.
Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у Постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року у справі № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст.ст. 203, 215-236 ЦК України.

Судом встановлено, що до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом після померлого батька ОСОБА_5 , з позовом до відповідача ОСОБА_2 , як спадкоємця після померлого батька ОСОБА_5 за заповітом, який посвідчений 18.07.2014 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О., за змістом якого все своє майно спадкодавець заповів відповідачу, якій 27.01.2025 року Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М. видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з вимогою про визнання недійсним цього свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
30.10.2025 року в судовому засіданні допитано в якості свідка відповідача по справі ОСОБА_2 , яка суду пояснила, що заповіт її батька не є підробленим, його наміри були все своє майно переписати на неї, вони це все знали. До 22 років вона жила з батьками, в них були гарні стосунки. У 22 роки вийшла заміж, переїхала до Києва, вони з батьком продовжували спілкуватись. Він приїжджав до неї, вона до батьків, привозила онуків. Вони разом відпочивали. Про те, що в неї є сестра дізналась в 16 років від своєї двоюрідної сестри. З ОСОБА_22 ніколи не спілкувалась. В 19 років просила батька познайомити їх, але він був категорично проти. Він пояснив, вони дуже різні, він її не виховував, вона не мала освіти і вона нічого хорошого не дасть. Він був категорично проти їх спілкування. Про свої стосунки з дочкою, що вони не щирі, що до нього звертаються лише з претензіями та по гроші. Коли останній раз спитала в нього які в них стосунки, це було перед його смертю, він сказав, що вони не спілкуються. Чи давав він їй гроші не знає. Вона працювала разом з батьком. До підписання документів він ставився дуже ретельно. Він навчав її, щоб не підписувала нічого, що не прочитала. Він ніколи не ставив свій підпис, де був не впевнений. У 2014 році в батька був гарний стан, він нічим не хворів, вони відпочивали разом влітку, в неї було дві маленькі дитини. Восени 2014 року він залишив ОСОБА_24 . Вони планували поїздку наступного року на Шрі-Ланку. В їх житті не було його доньки. Батько ніколи не планував відійти від справ, він майже до останнього моменту займався роботою. Якось залучити до бізнесу старшу доньку наміру не мав. Заповіт він склав і одразу привіз їй в Київ. Чому склав заповіт лише на неї, це було само собою зрозуміле, оскільки ОСОБА_22 в їх житті не було. Коли батько захворів, допомагали йому мати і вона. Догляд за ним в Запоріжжі здійснювали мати, племінниці батька, та його сестра. Коли він був в Києві догляд за ним здійснювала вона. Гирич в цьому не приймала участі, батько не казав, що вона навіть телефонувала. Племінниця батька зателефонувала їй і розповіла, що ОСОБА_22 телефонувала їй, запитувала про стан батька. Також вона питала у батька про стосунки між ОСОБА_22 і її батьком і він відповів їй, що між ними стосунків немає, з їх сторони є лише претензії та прохання дати грошей. Батько виконував всі свої підписи лише чорнильою ручкою, в нотаріуса він підписував заповіт ручкою, яку йому надала нотаріус тому, в Укртелекому не може бути документів, які підписані саме звичайною ручкою, все що в них було вони надали.
30.10.2025 року в судовому засіданні третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. пояснила, що вона працює нотаріусом з 2007 року. Коли працювала ОСОБА_25 не знає, вона з нею не працювала. Працює сама, в своїй діях впевнена. ОСОБА_4 приходив до неї особисто і особисто підписував заповіт. При складанні заповіту, в приміщенні де він складався, більше нікого не було. Ідентифікувала особу його відповідно паспорту, а також була з ним знайома і до цього, оскільки працювали разом. Сумнівів в його дієздатності було. Той факт, що в нього було дві дочки, чи розповідав він це не пам`ятає. На складання заповіту ОСОБА_4 приходив до неї в кабінет. В реєстрі вчинення нотаріальних дій і в двох примірниках заповіту він здійснював підпис особисто. На неї жодного разу не було відкрито кримінальне, адміністративне провадження.
Відповідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).
Відповідно ч.1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
В Постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 725/2412/15-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 195/1200/18, від 30 березня 2022 року у справі № 202/3816/18, від 12 серпня 2022 року у справі № 126/483/20 викладено правовий висновок про те, що нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Таким чином, на заповіт, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.
В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Вимоги до форми заповіту, порядку його посвідчення визначені главою 85 книги шостої ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком № 3306/5.
Відповідно ч.3 ст.43 Закону України «Про нотаріат» встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів.
Абзацом 1 п.2.10 розділу ІІ Порядку № 3306/5 визначено, що тексти нотаріально посвідчуваних заповітів, заяв, дублікатів нотаріальних документів, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них повинні бути написані зрозуміло і чітко, дати, що стосуються змісту заповітів, заяв, повинні бути позначені хоча б один раз словами. Прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, їх місця проживання та реєстраційні номери облікових карток платників податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків повинні бути написані повністю, а у випадках, передбачених законами, - із зазначенням дати їх народження.
Згідно ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Верховний суд дійшов таких висновків:
- у справі № 756/14304/15-ц: тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України;
- у справі № 759/2328/16-ц: тлумачення частини другої статті 215 ЦК України свідчить, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст.215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним»;
- у справі № 674/461/16-ц: підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами;
- у справі № 620/564/19: якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину;
- у справі № 916/3156/17: визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину;
- у справі № 340/374/18 Верховний Суд врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у вищенаведених постановах Верховного Суду, та не погодився з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України він є нікчемним. При цьому Верховний Суд зазначив, що рішення суду першої інстанції також не може бути залишено в силі, оскільки суд, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, правильно встановив у мотивувальній частині рішення обставини нікчемності заповіту, однак не врахував, що визнання заповіту нікчемним у судовому порядку не є належним способом захисту прав, і безпідставно встановив його нікчемність у резолютивній частині судового рішення;
- у справах № 146/898/20, № 498/606/17 Верховний Суд також послався на вищевказані правові висновки та погодився з висновками апеляційних судів про відмову в задоволенні позовних вимог про встановлення нікчемності заповітів без застосування наслідків їх недійсності у зв`язку з обранням позивачами неналежного та неефективного способу захисту.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач посилалася на те, що заповіт складено та посвідчено без участі спадкодавця, внаслідок чого заповіт не містить волевиявлення спадкодавця щодо розподілу спадкового майна, підпис на заповіті виконаний не спадкодавцем, а іншою особою.
При цьому, позивач не має права на обов`язкову частку у спадщині згідно ст.1241 ЦК України.
Стороною позивача неодноразово заявлялися клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, судом за результатом розгляду вказаних клопотань двічі було призначено судові почеркознавчі експертизи, проведення яких доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України, також судом витребувано необхідні документи для їх проведення.
На вирішення експертиз поставлено питання: 1) ОСОБА_5 чи іншою особою виконано текст «Лобунов» в рядку «Підпис:» після підпису заповідача на двох примірниках заповіту, посвідченого 18.07.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №430? 2) ОСОБА_5 чи іншою особою виконано текст «Лобунов» в книзі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. в рядку за №430 від 18.07.2014 року.
Однак, судовими експертами Запорізького НДЕКЦ МВС України повідомлено суд про неможливість проведення судових почеркознавчих експертиз.
Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Відповідно ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури (рішення ЄСПЛ у справі «Дульський проти України» (заява №61679/00 від 01.06.2006 року).
Статтею 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
В абзаці 4 п.3.3 розділу III Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, зазначено, що орієнтовний перелік питань, що можуть бути поставлені при проведенні відповідного виду експертизи, наведено в Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5).
Згідно пунктом 1.1. Розділу І Рекомендацій основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.
ЦПК України не передбачений обов`язок суду зазначати в ухвалі про призначення експертизи увесь перелік документів із вільними та експериментальними зразками почерку. Разом з цим, суд не позбавлений можливості зазначити вказаний перелік.
Відповідно ч.6 ст.72 ЦПК України експерт має право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи; 2) заявляти клопотання про надання йому додаткових матеріалів і зразків, якщо експертиза призначена судом; 3) викладати у висновку експертизи виявлені в ході її проведення факти, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання; 4) бути присутнім під час вчинення процесуальних дій, що стосуються предмета і об`єктів дослідження; 5) для цілей проведення експертизи заявляти клопотання про опитування учасників справи та свідків; 6) користуватися іншими правами, що надані Законом України «Про судову експертизу».
Права судового експерта визначені також ст.13 Закону України «Про судову експертизу» та пунктом 2.1 розділу ІІ Інструкції.
Згідно пункту 1.13 Рекомендацій достатність та якість наданих для проведення експертизи зразків почерку та підпису особи визначаються експертом у кожній конкретній експертній ситуації. Критерієм достатності обсягу порівняльного матеріалу вважається надання такої його кількості, за якою можливо виявити індивідуальність, варіаційність та стійкість ознак в досліджуваному об`єкті і зразках почерку (підпису) певного виконавця.
Отже, під час проведення судових експертиз експерт має цілий обсяг прав, якщо під час проведення експертного дослідження виникне необхідність у отриманні додаткових документів чи вирішенні певних обставини та питань, разом з цим має право викладати у висновку експертизи виявлені в ході її проведення факти, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання.
Таким чином, суд сприяв позивачу в реалізації ним прав, передбачених ЦПК України, зокрема, щодо призначення судових почеркознавчих експертиз та витребування доказів, необхідних для їх проведення, задовольнив клопотання експерта, заявлене при проведенні такої експертизи, тому аргументи сторони позивача про те, що суд порушив право позивача на судовий захист та надання доказів, не заслуговують на увагу.
При цьому, відмова суду в задоволенні клопотання сторони позивача про призначення втретє судової почеркознавчої експертизи не свідчить про порушення судом принципу змагальності сторін, так як серед обов`язків суду, встановлених ч.5 ст.12 ЦПК України, окрім сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, також визначено запобігання зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами.
Відповідачем заперечуються викладені позивачем обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.
Так само заперечує вказані обставини третя особа у справі - Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О., яка посвідчувала заповіт ОСОБА_5 18.07.2014 року.
Будь-яких доказів на підтвердження викладених обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, позивачем не надано, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, при цьому, суд не може в порушення принципу диспозитивності самостійно збирати докази.
Позивач не довів існування таких обставин, які б свідчили про нікчемність заповіту на противагу дійсного волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження своїм майном, тоді як свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що заповіт від 18.07.2014 року підписано не ОСОБА_5 , а отже вказаний правочин не є нікчемним, а Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. правомірно видано 27.01.2025 року ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, тому відсутні підстави для визнання цього свідоцтво недійсним.
Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою ст.129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст.10 ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Відповідно п.3,4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Відповідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.
Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всебічне дослідження усіх обставин справи та наданих доказів, дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений наданими суду доказами.
Відповідно ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу .
Згідно ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куріпко Віра Олександрівна, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова Вікторія Миколаївна, ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 18 червня 2026 року.

Суддя:       С.М. Телегуз