Дата документу 23.06.2026 Справа № 336/8334/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 22-ц/807/1458/26     Головуючий у 1-й інстанції: Звєздова Н.С.
Є.У.№ 336/8334/25       Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,
суддів: Кухаря С.В.,
Полякова О.З.,
секретар: Смокотіна В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 заінтересовані особи: Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , на дії державного виконавця, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Труба Клавдія Борисівна на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2026 року,
УСТАНОВИВ:
18 березня 2008 року набрало законної сили рішення Оріхівського районного суду Запорізької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 18.03.2008 і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення було відкрито виконавче провадження № 42765959, яке перебувало на виконанні в Дніпровському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса), а 02.06.2023 передано до Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві. 
Судовим рішенням від 02.12.2021 розмір стягнутих аліментів на утримання доньки був зменшений з до 1/8 частки всіх видів заробітку ОСОБА_1 . 
14 серпня 2025 року ОСОБА_1 дізнався про існування постанов про накладення штрафів від 06.08.2025, які були винесені головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завгородньою Т.І. До нього була застосована відповідальність у вигляді накладення штрафів за несплату заборгованості зі сплати аліментів за три роки відповідно до абзацу 3 частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 18 119,63 грн. та 5 703,10 грн. Також, 06.08.2025 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 8 452,73 грн. 
З винесеними постановами він не згоден, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню через те, що притягнення його до відповідальності за порушення, яке передбачено абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», є неправомірним. 

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2026 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії державного виконавця відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загородньої Т.І. з винесення постанови про накладення штрафу в сумі 18 119,63 грн. від 06.08.2025 у виконавчому провадженні ВП № 42765959.
Постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 18 119,63 грн. від 06.08.2025 у виконавчому провадженні ВП №42765959 - скасовано.
Визнано неправомірними дії державного виконавця Інгульського відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загородньої Т.І. з винесення постанови про накладення штрафу в сумі 5 703,10 грн. від 06.08.2025 у виконавчому провадженні ВП № 42765959
Постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 5 703,10 грн. від 06.08.2025 у виконавчому провадженні ВП №42765959 скасовано.
В задоволенні іншої частини скарги відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Труба К.Б., подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відповідність постанови про стягнення з нього виконавчого збору вимогам закону. Просить задовольнити його скаргу в повному обсязі.
21.05.2026 представником Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) подано відзив, в якому просив змінити ухвалу суду від 01.05.2026 та повністю відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки державний виконавець діяв у межах ЗУ «Про виконавче провадження» та його дії є обґрунтованими.
22.05.2026 ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Труба К.Б. надіслав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, та просить визнати необґрунтованим відзив на апеляційну скаргу.
За приписами ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням,коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники виконавчого провадження справі не з`явились, про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно.
Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, обізнаність її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів уважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення – скасуванню із закриттям провадження у справі з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах і у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з положеннями статей 447-1, 448 частини 1 ЦПК України, у редакції, чинній на час звернення з цією скаргою до суду та вирішення судом питання про прийняття до розгляду скарги, встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права. Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Тобто зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.
Предметом оскарження у цій справі є три постанови державного виконавця від 06.08.2025 про стягнення з боржника у виконавчому провадженні штрафів за несплату заборгованості зі сплати аліментів, та виконавчого збору.
Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19) вказано, що: 
«юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. 
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), і підстав для відступлення від неї не вбачається».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) зазначено, що:
«імперативною нормою – частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. 
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) вказано, що: 
«частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції. 
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця».
Зважаючи на те, що предметом оскарження у цій справі є постанови державного виконавця про стягнення штрафів і виконавчого збору, вказана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і розглянув справу в порядку цивільного судочинства..
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частин 1,2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Таким чином, оскільки цей спір є публічно-правовим і належать до юрисдикції адміністративних судів, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 255, 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Труба Клавдія Борисівна задовольнити частково. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2026 року у цій справі скасувати 
Провадження у справі № 336/8334/25 за скаргою ОСОБА_1 заінтересовані особи: Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , на дії державного виконавця закрити.
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до Запорізького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 24 червня 2026 року. 

Головуюча І.В. Кочетков

Судді: С.В. Кухар 

О.З. Поляков