ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року
м. Київ
справа № 204/1053/20
провадження № 61-15759св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Лідовця Р. А., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - Дніпровська міська рада,
відповідачі: Чумаківська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Протопоп Юлія Андріївна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У лютому 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л., про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання знести будівлю, припинення права власності та скасування державної реєстрації.
2. На обґрунтування позовних вимог Дніпровська міська рада зазначала, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на нежитлове приміщення літ. «а8-1», загальною площею 
28,6 кв. м, опис об`єкта: нежитлове приміщення поз.1, на першому поверсі у прибудові літ. «а8-1», ганок літ. «а11», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 28/2011-04 від 21 березня 2011 року, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією.
3. Право власності ОСОБА_1 зареєстровано 06 травня 2019 року, номер запису про право власності 31477433 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46788525 державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району.
4. 14 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу цього нежитлового приміщення.
5. За повідомленням Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів та відповідно до матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01 січня 2008 року до 20 травня 2011 року) дозвіл на виконання будівельних робіт № 28/2011-04 від 21 березня 2011 року Інспекція або Департамент не видавали.
6. Посилалася на те, що земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно на АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Спірне нерухоме майно побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети, відсутня декларація про початок будівельних робіт та декларація про готовність об`єкту до експлуатації, відсутні докази того, що земельна ділянка використовується на законних підставах. Вважала, що спірний об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, на який ОСОБА_1 не набула права власності на законних підставах, отже у неї відсутні правові підстави для розпорядження цим майном. Відчуження нежитлового приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є незаконним, а правочин недійсним.
7. Ураховуючи наведене, Дніпровська міська рада просила суд:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 
від 14 травня 2019 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л., та зареєстрований в реєстрі за № 658;
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 1825843512101: за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 31477433, що внесений 06 травня 2019 року державним реєстратором Чумаківської сільської ради Грендач Т. В.; за 
ОСОБА_2 , номер запису про право власності 31533677, що внесений 
14 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л.;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку за адресою: 
АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан, шляхом демонтажу самовільно побудованого об`єкту: нежитлового приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв. м, (опис об`єкта: нежитлове приміщення поз.1, розташоване на першому поверсі у прибудові літ. «а8-1», ганок літ. «а11»).
8. У липні 2023 року Дніпровська міська рада уточнила позовні вимоги та просила суд:
- усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знести самочинно побудоване нежитлове приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв. м, (опис об`єкта: нежитлове приміщення поз.1, розташоване на 1-му поверсі у прибудові літ. «а8-1», ганок літ. «а11»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1825843512101;
- припинити право власності та скасувати державну реєстрацію на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1825843512101 із закриттям розділу.
Основний зміст та мотиви судових рішень попередніх інстанцій
9. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 05 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нього.
11. Вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, може заявити власник чи користувач земельної ділянки або інша особа, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Необхідність застосування такого способу захисту позивачем не доведено.
12. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року залишено без змін.
13. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову у зв'язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав та недоведеності підстав для зобов'язання відповідачки знести спірну нерухомість. Зазначено, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 вчинила самочинне будівництво, а також жодних актів обстеження земельної ділянки, актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства, не вказав коли саме виявлено порушення земельного законодавства, не надав графічних матеріалів, висновків землевпорядної чи будівельно-технічної експертизи, які б вказували на конкретну земельну ділянку, на якій розташоване майно відповідачки, та характеристики будівлі, яку позивач вимагає знести. Відсутність таких доказів може призвести до порушення прав третіх осіб, майно яких також може бути знесеним.
14. Постановою Верховного Суду від 01 лютого 2023 року касаційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
15. Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанції та направляючи справу на новий судовий розгляд, Верховний Суд виходив з того, що зобов`язання ОСОБА_1 , як особи, яка зайняла земельну ділянку та вчинила самочинне будівництво вимогам, не суперечить положенням статті 376 Цивільного кодексу України. Однак суд не встановив скільки поверхів має зазначене приміщення та чи є технічна можливість знесення і чи не призведе це знесення до порушення прав третіх осіб.
16. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 13 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
17. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Дніпровської міської ради про усунення перешкод шляхом знесення спірної нерухомості. Зазначено, що позивач не надав доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Інспекція ДАБК припис не виносила, а отже відсутні докази того, що прибудова має такі порушення, наслідком яких є неможливість перебудови з її гарантованим знесенням. Належних та допустимих доказів неможливості перебудови, зокрема висновку судової будівельно-технічної експертизи, позивач не надав, клопотань про її проведення не подавав. Водночас ОСОБА_3 вживає юридично значимі дії, спрямовані на узаконення вказаної прибудови та оформлення правовідносин з міською радою щодо користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташована прибудова, а тому застосування такого крайнього способу захисту, як знесення, є передчасним.
18. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 
2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 задоволено частково.
19. Усунуто перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 знести самочинно побудоване нежитлове приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28, 6 кв. м (опис об`єкта: нежитлове приміщення поз.1, розташоване на 1-му поверсі у прибудові літ. «а8-1», ганок літ. «а11»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1825843512101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
20. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
21. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Новий власник набуває усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник, а тому є належним відповідачем за заявленими вимогами про повернення земельної ділянки, приведення її у попередній стан та знесення самочинного будівництва.
22. Захист прав власника земельної ділянки через здійснення на ній самочинного будівництва переслідує легітимну мету, враховуючи будівництво нежитлового приміщення біля житлового будинку, який віднесено до категорії «цінна історична забудова», на земельній ділянці історико-культурного призначення, без виділення під будівництво земельної ділянки, без реєстрації дозвільних документів на будівництво, без дотримання вимог містобудівної документації, будівельних норм, державних стандартів та правил та без введення об`єкту нерухомого майна в експлуатацію. Проведення оплати ОСОБА_3 робіт з демонтажу вказаної самочинної споруди, яка не є великою за розмірами, зокрема, власною працею (враховуючи задовільний стан його здоров`я та наявність навику ремонтних робіт) не становитиме для нього надмірного тягаря.
Узагальнені доводи касаційної скарги
23. 08 листопада 2024 року ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат 
Протопоп Ю. А., надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року, залишити в силі рішення Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року.
24. Підставами касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: 
- застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 27 січня 2015 року в справі 
№ 21-425а14, від 19 квітня 2017 року в справі № 6-129цс17 та у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 807/62/16, від 04 лютого 
2019 року в справі № 807/242/14, від 05 лютого 2019 року в справі № 821/1157/16, від 10 грудня 2019 року в справі № 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року в справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року в справі № 925/186/19, від 20 серпня 
2020 року в справі № 916/2464/19, від 03 вересня 2020 року в справі 
№ 914/1201/19, від 16 вересня 2020 року в справі № 352/1021/19, від 18 листопада 2020 року в справі № 750/5622/19, від 18 листопада 2020 року в справі 
№ 154/883/19, від 13 травня 2021 року в справі № 910/6393/20, від 15 грудня 
2021 року в справі № 641/6902/19, від 16 лютого 2022 року в справі 
№ 813/3081/18, від 14 грудня 2022 року в справі № 569/15729/18, від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18, від 21 грудня 2022 року в справі 
№ 263/18985/19, від 10 січня 2023 року в справі № 160/9902/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України);
- порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, передбачені частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
25. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції порушив принцип змагальності сторін, встановив нові обставини, вийшов за межі апеляційної скарги, витребував нові докази за власною ініціативою. Позивач не зазначав та не порушував питання, що землі, на яких розташоване спірне майно, відносяться до земель історико-культурного призначення, не вказував, що двоповерхова будівля є «цінною історичною забудовою».
26. Акцентує увагу на тому, що Дніпровська міська рада не встановила та не зрозуміла де взагалі фактично розташований спірний об`єкт. Спірне приміщення жодного разу не оглядалось Дніпровською міською радою. Двоповерхова будівля, тимчасова споруда туалету з металевого профілю та спірний об`єкт це три різні об`єкти, які формально знаходяться за однією адресою. Зазначає, що спірне нежитлове приміщення - це капітальна прибудова з фундаментом до двоповерхового будинку, загальною площею 28,6 кв. м та має таку ж саму адресу, що вбачається з техпаспорту. 
27. Посилається на те, що ОСОБА_2 більше двадцяти років здійснює підприємницьку діяльність на АДРЕСА_1 - в будівлі туалету. Спірна будівля побудована багато років та стояла порожньою, в занедбаному стані, покинутою. Коли на будівлі з`явилося оголошення про продаж, ОСОБА_2 виявила намір придбати майно для свого сина. Після придбання було проведено ремонт будівлі за власні кошти. Весь цей час жодна посадова особа міської ради не проявляла жодного інтересу до покинутої будівлі. Лише після багатьох років фактичного існування будівлі Дніпровська міська рада подала цей позов, зазначаючи про проведення невідомо ким і невідомо в який термін самочинного будівництва. Тривалий час міська влада жодного разу не реагувала на начебто «порушення» будівельного законодавства та (або) існування «самовільного будівництва», не винесла жодного припису про зупинення будівельних робіт.
28. Вважає, що у цій справі ефективним та належним засобом захисту прав позивача є прийняття рішення про скасування державної реєстрації прав на самовільне збудоване майно. І лише за умови скасування реєстрації органи архітектурно-будівельного контролю отримають законні повноваження для проведення перевірок, складання припису та подальшого звернення до суду з приводу знесення самовільно збудованих об`єктів.
29. Посилається на необґрунтованість висновків суду щодо законності та пропорційності втручання у його право власності.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
30. Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.
31. Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2024 року поновлено ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року, відкрито касаційне провадження у справі № 204/1053/20, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. Задоволено заяву представника заявника ОСОБА_3 - адвоката Протопоп Ю. А. про зупинення виконання судового рішення, зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
32. 02 січня 2025 року матеріали цивільної справи № 204/1053/20 надійшли до Верховного Суду.
33. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 червня 2026 року, у зв'язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю., справу передано судді-доповідачеві.
34. Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2026 року справу № 204/1053/20 призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Продовжено до 11 лютого 2025 року Дніпровській міській раді строк на подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу 
35. 11 лютого 2025 року Дніпровська міська рада через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Протопоп Ю. А., у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
36. Відзив обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що нежитлове приміщення адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом самочинного будівництва, а тому ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Наявність державної реєстрації права власності на цей об`єкт не спростовує факт самочинності зведення цього нерухомого майна та наявності підстав для застосування статті 376 ЦК України. Більш того, суд апеляційної інстанції не встановив обставини неможливості покладення на ОСОБА_3 обов`язку провести демонтаж (за власні кошти або власною працею) нежитлового приміщення. Проведення робіт з демонтажу вказаної самочинної споруди, зокрема, власною працею (враховуючи задовільний стан його здоров`я та наявність навику ремонтних робіт), не становитиме для нього надмірного тягаря. Звертає увагу, що будівництво нежитлового приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв. м на АДРЕСА_1 здійснено біля житлового будинку, який віднесено до категорії «цінна історична забудова», на земельній ділянці історико-культурного призначення, без виділення під будівництво земельної ділянки, без реєстрації дозвільних документів на будівництво, без дотримання вимог містобудівної документації, без введення об`єкту нерухомого майна в експлуатацію.
37. Акцентує увагу на тому, що Дніпровська міська рада заперечує проти розміщення будь-якої нерухомості на теперішній час на спірній земельній ділянці.
38. 18 лютого 2025 року ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Протопоп Ю. А., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відповідь на відзив на касаційну скаргу. Зазначає, що Дніпровська міська рада не обґрунтувала яким чином порушуються її права у зв'язку із спорудженням спірної нерухомості, не зазначила причин своїх заперечень проти наявності такої будівлі на земельній ділянці на АДРЕСА_1 . Водночас, він надавав департаменту управління земельних відносин Департаменту по роботі з активами ДМР графічні матеріали, де є чітке відображення меж земельної ділянки між будинками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . Однак жодної відповіді від Дніпровської міської ради він не отримував, при цьому відповідь-відмова, на яку посилається позивач, відсутня в матеріалах справи.
39. Вважає, що він дотримався вимог законодавства щодо отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому є таким, що набув право правомірного очікування, натомість Дніпровська міська рада знехтувала своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов користувачу.
40. Додатково посилається на пропуск позивачем строку для подання відзиву без поважної причини.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
41. Згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, 06 травня 2019 року, індексний номер 46788525, державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №31477433 про право власності на нежитлове приміщення літ. а8-1, загальною площею 28,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №28/2011-04 від 21 березня 2011 року, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1825843512101).
42. 14 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення літ. «а8-1», ганок літ. «а11», що знаходиться по АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л. та зареєстрований в реєстрі за №658.
43. 08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , на підставі договору дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л. за №1581 (бланк серії НОВ 411813), подарувала ОСОБА_3 вказане вище нежитлове приміщення літ. «а8-1», ганок літ. «а11» по АДРЕСА_1 .
44. За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №335705631 від 14 червня 2023 року, право власності на спірне нежитлове приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв. м, по АДРЕСА_1 зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , номер запису про право власності 33581572, внесений 08 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л. на підставі договору дарування № 1581 від 08 жовтня 2019 року.
45. Відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів та відповідно до матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01 січня 2008 року по 20 травня 2011 року) дозвіл на виконання будівельних робіт № 28/2011-04 від 21 березня 2011 року Інспекцією або Департаментом не видавався.
46. Згідно з листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 25 червня 2024 року №6/5-2179 у реєстраційній справі №1825843512101 щодо реєстрації 10 травня 2019 року права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 (номер запису про право власності № 31477433) відсутні відомості щодо ухвалення Дніпровською міською радою чи уповноваженими органами рішення про передачу у власність, в оренду, про виділення під забудову земельної ділянки, що розташована під нежитловим приміщенням літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
47. Відповідно до листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 23 квітня 2019 року № 5994, адресованого державному реєстратору відділу державної реєстрації Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Грендач Т. В., згідно з матеріалами інвентаризаційної справи по АДРЕСА_1 на дату останньої інвентаризації нежитлове приміщення № а8-1 не значиться.
48. 09 червня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до міської ради з проханням надати йому дозвіл на розробку документації на земельну ділянку площею 
28,6 кв. м, яка знаходиться під спірним приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності.
49. Листом Департаменту по роботі з активами ДМР від 25 липня 2023 року №8/13-584 повідомлено ОСОБА_3 , що надані ним графічні матеріали не забезпечують чітке відображення усіх елементів та написів, що містять графічне зображення земельної ділянки із зазначенням місця розташування її меж; вказано також про необхідність надання графічних матеріалів, що забезпечують чітке відображення всіх елементів та написів, що містять графічне зображення земельної ділянки із зазначенням місця розташування її меж.
50. Згідно з листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 21 червня 2024 року №4/13-398 електронна база обліку прийнятих рішень міської ради та її виконавчого комітету (База) ведеться виконавчими органами з 2001 року і дозволяє здійснювати пошук, спираючись на інформацію, яка є у заголовку до рішення (адреса земельної ділянки, назва землекористувача, ідентифікаційний код або код ЄДРПОУ, цільове призначення земельної ділянки та інше) або містить номер і дату прийняття рішення. Ураховуючи зазначене, у Базі «Чичеріна, 2», виявлено, що міською радою було прийнято рішення від 28 квітня 2010 року №491/56 «Про передачу земельних ділянок по АДРЕСА_1 в оренду та спільну оренду гр. ОСОБА_2 по фактичному розміщенню магазину непродовольчих товарів». За пошуковими параметрами « АДРЕСА_1», «нежитлове приміщення літ. а8-1», « ОСОБА_3 » прийнятих рішень міської ради не виявлено. До міської ради надходило клопотання ОСОБА_3 від 09 червня 2023 року вх. №36/1161 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 . За результатами розгляду клопотання листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 27 грудня 2023 року №8/13-1246 ОСОБА_3 було проінформовано про невідповідність розміщення об`єкта «нежитлове приміщення літ. А8-1» по АДРЕСА_1 вимогам містобудівної документації, діючим будівельним нормам, державним стандартам та правилам, а отже, задоволення вимог, зазначених у клопотанні від 09 червня 2023 року вх. №36/1161, не є можливим.
51. Нежитлове приміщення літ. А8-1 загальною площею 28,6 кв. м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1825843512101, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно має наступний опис об`єкта: нежитлове приміщення поз.1, розташоване на першому поверсі у прибудові літ. «а8-1», ганок літ. «а11».
52. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_5 станом на 14 січня 2019 року, спірне нежитлове приміщення літ. «а8-1», загальною площею 28,6 кв. м, висотою 4,0 м, розміщене на відстані близько 3,5 м від зовнішньої бокової стіни двоповерхового житлового будинку літ. А-2 на АДРЕСА_1 , має один поверх.
53. Факт розташування одноповерхового спірного нежитлового приміщення за межами двоповерхового будинку на АДРЕСА_1 визнаний сторонами.
54. 25 лютого 2009 року рішенням Дніпропетровської міської ради №187/43 вирішено, зокрема, віднесено земельну ділянку кадастровий 
№ 1210100000:07:478:0025, площею 0,0037 га за адресою: АДРЕСА_1 , до земель історико-культурного призначення.
55. Відповідно до висновку про наявність обмежень на використання земельної ділянки від 16 січня 2006 року № 27, складеного Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпропетровської міської ради, за даними містобудівного кадастру та матеріалами Генерального плану розвитку 
м. Дніпропетровська, земельна ділянка по АДРЕСА_1 розташована в районі реконструкції центральної 
комерційно-ділової зони. На зазначеній ділянці розташовано двоповерховий житловий будинок з приміщеннями магазину на першому поверсі. Зазначений будинок віднесено до категорії «цінна історична забудова».
Позиція Верховного Суду
56. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
57. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
58. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
59. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
60. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
61. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
62. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
63. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України).
64. Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
65. Право власності на землю гарантується Конституцією України.
66. Відповідно до статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
67. Згідно з частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
68. Разом з тим статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
69. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
70. Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
71. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
72. За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
73. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).
74. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).
75. Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), і такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.
76. Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України).
77. Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.
78. Згідно з положеннями частини першої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
79. У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
80. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).
81. Також за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).
82. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
83. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів в юридичному складі, необхідному для виникнення права власності на нерухоме майно, але самостійного значення як підстава виникнення права власності не має.
84. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
85. Формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
86. Отже, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
87. Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13.
88. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).
89. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 зробила висновок, що права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не факту державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з'явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації його права власності додаткові юридичні обмеження.
90. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
91. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
92. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
93. У частині другій статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
94. Новий власник набуває усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник, а тому є належним відповідачем за заявленими вимогами про повернення земельної ділянки, приведення її у попередній стан та знесення самочинного будівництва.
95. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №755/3782/17, від 12 квітня 2022 року у справі №726/1092/20, від 02 червня 2021 року у справі №509/11/17, від 31 травня 
2023 року в справі №201/4483/20.
96. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
97. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
98. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
99. У цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
100. Встановивши, що спірна забудова була здійснена на земельній ділянці комунальної власності історико-культурного призначення, переданій в оренду ОСОБА_2 для обслуговування фактично розміщеного магазину непродовольчих товарів, без наявності дозвільних документів на будівництво та введення об`єкту нерухомого майна в експлуатацію, суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для захисту порушених прав Дніпровської міської ради, як власника земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача знести самочинно побудований об`єкт нерухомого майна.
101. Суд апеляційної інстанції надав обґрунтовану оцінку законності та пропорційності такого способу захисту прав позивача, дотриманню балансу між захистом суспільних інтересів і правами осіб, які можуть зазнавати негативних наслідків від знесення.
102. У практиці ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; «Кривенький проти України» (Krivenkyy v. Ukraine), заява № 43768/07; «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та № 37943/06; «Трегубенко проти України» (Tregubenko v. Ukraine), заява № 61333/00; «Spacek, s.r.o. v. the Czech Republic», заява № 26449/95)) суспільні (публічні) інтереси згадуються, як правило, у зв`язку з необхідністю визначення того, чи було втручання держави у права особи пропорційним та чи було дотримано при цьому необхідного балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами. За наявності обставин втручання держави шляхом вжиття певних заходів, пов`язаних із захистом суспільного (публічного) інтересу, такі дії не можуть розцінюватися як свавільний відступ від принципу належного урядування, втручання в легітимні очікування особи або оцінюватися/кваліфікуватися як порушення права на мирне володіння майном в аспекті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо такі заходи є пропорційними, необхідними для збереження балансу між захистом суспільного (публічного) та приватного інтересу.
103. Критеріями дотримання такого балансу є: 1) втручання суб`єкта владних повноважень у приватне право особи є виправданим лише за умови, коли це є надзвичайно необхідним для захисту суспільних (публічних) інтересів; 2) можливість суб`єктів владних повноважень змінювати або відкликати окремі власні адміністративні рішення лише в інтересах суспільства, якщо це необхідно, але з урахуванням права та інтересів приватних осіб; 3) наявність обов`язкової та справедливої компенсації особі у разі втручання в її приватне право, що викликане суспільною необхідністю; 4) обов`язковість дотримання розумного співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається для захисту суспільного (публічного) інтересу, та засобами її досягнення.
104. Суд може відмовити в задоволенні позову про знесення самочинно побудованого об`єкта та зобов`язати відповідача здійснити перебудову, якщо це технічно можливо і не суперечить суспільним інтересам.
105. Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі № 120/13166/21-а.
106. Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірне нежитлове приміщення розміщене на відстані близько 3,5 м від зовнішньої бокової стіни двоповерхового житлового будинку літ. А-2 на АДРЕСА_1 , який віднесений до категорії «цінна історична забудова». Дозвіл на проведення відповідних будівельних робіт в установленому законом порядку не видався, об'єкт нерухомості не приймався в експлуатацію. Згідно з листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 21 червня 
2024 року № 4/13-398 такий об'єкт не відповідає вимогам містобудівної документації, діючим будівельним нормам, державним стандартам та правилам.
107. З урахуванням розташування спірного об'єкту на землях 
історико-культурного призначення, поруч із будівлею, яка віднесена до категорії «цінна історична забудова», відсутні правові підстави для висновку про можливість захисту інтересів суспільства на таку земельну ділянку шляхом перебудови самочинно збудованого нежитлового приміщення, зведеного без довільних документів та з порушенням містобудівної документації, діючих будівельних норм і державних стандартів
108. Суд апеляційної інстанції взяв до уваги фінансовий стан відповідача, наявність у нього навичок ремонтних робіт, а також технічні характеристики спорудженого об'єкту.
109. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків апеляційного суду.
110. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
111. Посилання касаційної скарги на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема в частині порушення принципу змагальності сторін, колегія суддів відхиляє.
112. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
113. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
114. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
115. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
116. З матеріалів справи вбачається, що справа розглядалася судами з 
2020 року. Направляючи справу на новий судовий розгляд, Верховний Суд зазначив про необхідність встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. На цьому також наголошував позивач, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року.
117. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2024 року, з урахуванням зазначених доводів апеляційної скарги, було витребувано необхідні для правильного вирішення спору письмові докази. 
118. Відповідачу була надана можливість надати свої пояснення чи заперечення щодо отриманих на підставі зазначеної ухвали доказів. Зазначені докази були оцінені апеляційним судом у їх сукупності з іншими доказами, з урахуванням наведених вище правил оцінки доказів.
119. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
120. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі 
№ 910/8115/19(910/13492/21)).
121. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
122. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
123. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Протопоп Ю. А., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Протопоп Юлія Андріївна, залишити без задоволення.
2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року залишити без змін.
3. Поновити виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Є. В. Синельников

Судді: Р. А. Лідовець

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк