РІШЕННЯ
Іменем України

27 квітня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/121/26  	
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження, розглянув справу
за позовом Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави, 
вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600;
в особі позивача 1 Державної екологічної інспекції у Чернігівській області,
вул. Пантелеймонівська, 12, м. Чернігів, 14017;
в особі позивача 2 Вертіївської сільської ради,
вул. Миру, 126, с. Вертіївка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16624;
до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”,
вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601;
предмет спору про відшкодування збитків у розмірі 225 329,01 грн

без повідомлення (без виклику) представників сторін

13.02.2026, Ніжинською окружною прокуратурою, в інтересах держави в особі позивачів 1 та 2, Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Вертіївської сільської ради, поданий позов до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” про відшкодування збитків у розмірі 225 329,01 грн завданих навколишньому природному середовищу внаслідок незабезпечення постійним лісокористувачем, на підвідомчій йому території, охорони і збереження об`єкту природно-заповідного фонду – ботанічного заказника місцевого значення "Урочище "Лисарівщина", на території якого, у кварталі 106 виділ 1 філії “Ніжинське лісове господарство”, між селами Вертіївка та Хомино Ніжинського району, виявлено незаконну порубку дерев.
Позов поданий до Господарського суду Чернігівської області, в порядку частини 8 статті 29 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), за місцем заподіяння шкоди.
Суд, ухвалою від 16.02.2026, відкрив провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, за письмовими матеріалами, без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання; встановив сторонам процесуальні строки для подачі письмових заяв по суті спору, в порядку статей 165 – 167, 178, 184 ГПК України.
03.03.2026, від відповідача, в належний строк, надійшов відзив на позов, яким проти позовних вимог заперечив, зокрема, з підстав не доведення прокурором складу цивільного правопорушення для застосування до постійного лісокористувача заходів майнової відповідальності. Просив розглянути спір у порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання в справі, мотивуючи тим, що на його думку, справа становить значний суспільний інтерес, оскільки впливає на інтереси громадськості, органів місцевого самоврядування та органів державної влади. Сума позову є значною для Підприємства та її стягнення в судовому порядку зумовить негативні фінансові наслідки.
Суд, ухвалою від 04.03.2026, відмовив у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.
Прокурор, у належний строк, подав відповідь на відзив, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Зазначив, що підставою для відшкодування збитків є порушення постійним лісокористувачем вимог статей 19, 64, 86, 105, 107 Лісового кодексу України, виходячи з системного аналізу яких, обов`язки забезпечення охорони, захисту, відтворення лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які в разі їх порушень, повинні нести цивільно-правову відповідальність у вигляді відшкодування шкоди завданої навколишньому природному середовищу. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення відповідачем, як постійним користувачем, правил лісокористування, що завдало державі шкоди в вигляді незаконної рубки дерев на підвідомчій відповідачу території. Наведені висновки узгоджуються зі сталою практикою суду касаційної інстанції.
Відповідач, у належний строк, подав заперечення на відповідь на відзив та підтримав правову позицію, наведену попередньо в відзиві на позов.
Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України). 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.
В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Господарський суд розглянув наявний спір у межах розумного строку (з огляду на введений воєнний стан та енергетичну кризу в країні), з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ :
За п. 1.1. Статуту ДСГП “Ліси України” (код ЄДРПОУ 44768034) (затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів від 04.03.2024 № 53) Підприємство засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 26.10.2022 № 804 “Про створення Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”.
Пунктом 3.1., підпунктами 3.2.2. та 3.2.3. статті 3 Статуту ДСГП “Ліси України”, визначено, що Підприємство створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Одними з основних напрямків діяльності Підприємства є забезпечення охорони лісів від незаконних рубок, запобігання злочинам та адміністративним правопорушенням у сфері лісового господарства.
Підприємство є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства “Ніжинське лісове господарство” на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 862 “Про припинення державного підприємства “Ніжинське лісове господарство” та затвердження складу комісії з припинення”” (підпункт 1.4.5. п. 1.4. статті 1 Статуту).
Згідно з наказом Державного підприємства “Ліси України” від 18.10.2024 № 1933 “Про припинення філії “Ніжинське лісове господарство” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”, філія припинена шляхом її закриття.
За передавальним актом від 31.12.2024 (затвердженим наказом ДСГП “Ліси України” від 31.12.2024 № 2323) майно, активи та пасиви на балансових та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, що підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше (включаючи судові справи), передані до філії “Північний лісовий офіс” ДСГП “Ліси України”, в тому числі по філії “Ніжинське лісове господарство” ДСГП “Ліси України”.
25.07.2023, до Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення від працівника філії “Ніжинське лісове господарство” ДСГП “Ліси України” Вертіївського лісництва про те, що на підвідомчій йому території, між селами Вертіївка та Хомино Ніжинського району, виявлено незаконну порубку п`яти дерев вітровалу.
Відомості за вказаним фактом, 25.07.2023, внесені до ЄРДР за № 12023270300000994, кваліфіковані за частиною 4 статті 246 Кримінального кодексу України (незаконна порубка дерев, що заподіяло істотну шкоду).
28.08.2023, до Ніжинської окружної прокуратури від філії «Ніжинське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», надійшов акт проведення контрольного заходу від 25.07.2023, відповідно до якого встановлені факти незаконних рубок лісу, яким завдано тяжких наслідків.
Відомості за вказаним фактом, 28.08.2023, внесені відомості до ЄРДР за № 42023272180000076, кваліфіковані за частиною 4 статті 246 Кримінального кодексу України (незаконна порубка дерев, що спричинило тяжкі наслідки).
29.05.2023, прокурором прийняте рішення про об`єднання вказаних матеріалів в одне провадження за № 12023270300000994.
Постановою Ніжинської окружної прокуратури від 30.10.2025, наданий дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12023270300000994 від 25.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 246 КК України.
За фактом незаконної рубки дерев, на підставі повідомлення посадових осіб відповідача, старшим слідчим СВ Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області лейтенантом поліції Радченком Д.В., у присутності посадових осіб філії “Ніжинське лісове господарство” ДСГП “Ліси Україна” ОСОБА_1 (помічник лісничого) та Стичова С.В. (майстер лісу), 27.07.2023, складений протокол огляду місця події, де зафіксоване місце вчинення незаконної порубки, кількість, порода, стан та діаметри вирубаних дерев, зокрема в кварталі 106 виділ 1 Вертіївського лісництва: виявлено вирубку 17 дерев (частина з яких вітровальна), з них № 1 породи клен сухостійний діаметром 18 см; №№ 2 – 8, 12 – 17 породи ясен вітровальний діаметром від 20 – 59 см; № 9 породи дуб сухостійний діаметром 52 см; № 10 породи дуб сухостійний діаметром 49 см; та № 11 породи дуб вітровальний діаметром 32 см.
Відповідач, за фактом виявленого порушення, 23.07.2023, склав акт перевірки фінансово-господарської діяльності Вертіївського лісництва філії «Ніжинське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», яким зафіксовано в кварталі 106 виділу 1, що входить до складу об`єкту природо-заповідного фонду – ботанічного заказника місцевого значення "Урочище "Лисарівщина", факт незаконної вирубки дерев у кількості 17 одиниць, порода та діаметри яких відповідають відомостям, внесеним до протоколу огляду місця події (проте, мають розбіжності в частині віднесення деяких зрубаних порід дерев до сухостійних / вітровальних). 
Як вбачається з матеріалів справи, за охоронним зобов`язанням № 12/14-578, виданим 10.07.2020 Чернігівською ОДА, ДП «Ніжинське лісове господарство» під охорону та дотримання встановленого режиму, передано територію ботанічного заказника місцевого значення "Урочище "Лисарівщина", розташоване в межах кварталів 105 – 114 Вертіївського лісництва ДП «Ніжинське лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Ліси України» в особі філії “Північний лісовий офіс” ДСГП “Ліси України”, тобто незаконна вирубка дерев мала місце в межах об`єкта природо-заповідного фонду.
За експертним висновком Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 24.10.2025 № СЕ-19/125-25/10881-ФХЕД, у межах кримінального провадження № 12023270300000994, внаслідок вирубки одного сухостійного дерева роду клен та двох сухостійних дерев роду дуб, що зростали на лісовій ділянці кварталу 106 виділу 1 Вертіївського лісництва філії «Ніжинське лісове господарство» ДП «Ліси України», в межах території об`єкта природо-заповідного фонду – ботанічного заказника місцевого значення "Урочище "Лисарівщина", розмір екологічної шкоди, завданої навколишньому природному середовищу (державі) станом на 27.07.2023 складає 225 329,01 грн.
Винних осіб за фактом вчинення злочину, кваліфікованого за частиною 4 статті 246 КК України, в межах кримінального провадження № 12023270300000994, правоохоронними органами не встановлено.
Предметом судового розгляду є поданий прокурором позов в інтересах держави в особі Держекоінспекції у Чернігівській області та Вертіївської сільської ради до відповідача, як постійного лісокористувача, про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, за фактом незаконної порубки дерев на підвідомчій йому території в межах об`єкта природо-заповідного фонду. 
Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Вертіїської сільської ради.
Підстави представництва інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Вертіївської сільської ради, прокурор мотивує невиконанням позивачами обов`язків щодо захисту інтересів держави в суді за фактом заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення її інтересів, якщо їх захист не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Положення частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» якою обґрунтоване звернення прокурора з цим позовом до суду, як на момент подачі цього позову до суду так і на момент ухвалення судового рішення в справі, чинні.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Частина 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. 
Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України (затвердженого постановою КМУ від 19.04.2017 № 275), Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) в сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Згідно з п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області (затвердженого наказом Державної екологічної інспекції від 04.12.2025 № 190), екологічна інспекція є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується.
На підставі п. 5 частини 2 розділу ІІ Положення Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами – нерезидентами, вимог законодавства про охорону земель, про охорону, захист, використання та відтворення лісів.
Отже, Державна екологічна інспекція у Чернігівській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України на території Чернігівської області, який здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства про охорону земель, про охорону та захист лісів, відтак є компетентним органом у спірних правовідносинах.
Прокурор звернувся до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області листом від 12.12.2025 № 52-77-8192ВИХ-25 з повідомленням про факт заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки дерев на території Вертіївського лісництва філії “Ніжинське лісове господарство” ДСГП “Ліси України”, в межах території об`єкта природо-заповідного фонду – ботанічного заказника місцевого значення "Урочище "Лисарівщина", у кварталі 106 виділу 1, між селами Вертіївка та Хомино Ніжинського району, та просив повідомити про вжиті заходи щодо стягнення коштів. 
Державна екологічна інспекція у Чернігівській області у листі від 15.12.2025 № 09/3682, на запит прокуратури, повідомила, що Інспекція по факту виявленого порушення перевірку не проводила; матеріали відносно постійного лісокористувача не складала; матеріали з цього питання до Інспекції від правоохоронних органів не надходили, а тому не вбачає підстав для звернення Інспекції до суду з вимогою щодо стягнення шкоди в розмірі 225 329,01 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування (стаття 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на землю та природні ресурси (частина 1 статті 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
Відповідно до статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень виконавчого органу місцевого самоврядування в галузі охорони навколишнього природного середовища належить контроль за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
Незаконна вирубка була здійснена на території Вертіївського лісництва філії Ніжинське лісове господарство ДСГП “Ліси України”, між селами Вертіївка та Хомино Ніжинського району, відтак Вертіївська сільська рада є компетентним органом у спірних правовідносинах.
Прокурор звернувся до Вертіївської сільської ради листом від 12.12.2025 № 52-77-8193ВИХ-25, у якому повідомив про факт заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу, внаслідок незаконної рубки дерев на території Вертіївського лісництва філії “Ніжинське лісове господарство” ДСГП “Ліси України” у кварталі 106 виділ 1, просив повідомити про вжиті заходи щодо стягнення коштів. 
Вертіївська сільська рада в листі від 18.12.2025 № 03-05/3063, на запит прокурора повідомила, що в Ради відсутня інформація за фактом виявленого порушення.
За висновком суду, матеріалами справи підтверджено, що позивачі не вживали жодних належних та ефективних заходів для усунення порушень, про які повідомлено прокурором, та не мали наміру на звернення до суду з відповідним позовом.
Виходячи з установлених обставин, суд вважає, що прокурор правильно визначив суб`єктний склад сторін у справі, підставою реалізації ним представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивачів щодо захисту порушених інтересів держави, які полягають у завданні державі шкоди внаслідок незаконної порубки дерев на території Вертіївського лісництва філії “Ніжинське лісове господарство” ДСГП “Ліси України”, в межах об`єкта природо-заповідного фонду – ботанічного заказника місцевого значення "Урочище "Лисарівщина", у кварталі 106 виділу 1, між селами Вертіївка та Хомино Ніжинського району, в період з травня по липень 2023 року.
У порядку статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор повідомив позивачів про намір подати позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Вертіївської сільської ради до ДСГП “Ліси України” про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев. 
За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором бездіяльності Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Вертіївської сільської ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави з вимогою про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу за фактом незаконної порубки дерев.
Наявність у прокурора підстав захисту інтересів держави в межах цієї справи сторонами під сумнів не ставиться.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Суд установив, що в постійному користуванні ДСГП "Ліси України" перебуває земельна ділянка для ведення лісового господарства, на території якої, а саме у лісових кварталах 105 – 114 Вертіївського лісництва ДП "Ніжинське лісове господарство", знаходиться ботанічний заказник місцевого значення "Урочище "Лисарівщина", в якому в липні 2023 року виявлено незаконну порубку дерев.
За приписами статті 13 Конституції України, зокрема, земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до статті 5 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.
Згідно зі статтями 1 – 3 Лісового кодексу України, усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Лісові відносини – суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Об`єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки. Суб`єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України.
Лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Лісовим кодексом України, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також, зокрема, лісовим законодавством, та іншим спеціальним законодавством.
Норми Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища" у сфері спірних відносин слід визнавати спеціальними до загальних норм Лісового або Земельного кодексів України. Ця спеціальність (особливість) визначається не обсягом нормативного регулювання загалом лісових або земельних питань, а особливістю механізму їх регулювання.
Приписами статей 16, 17 Лісового кодексу України визначено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.
У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.
Частиною 2 статті 19 Лісового кодексу України передбачено, що постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.
Положеннями статті 63 та п. 5 частини 1 статті 64 Лісового кодексу України визначено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок та пошкодження. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Статтею 89 Лісового кодексу України визначено, що охорону і захист лісів на території України здійснює, зокрема, лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.
Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів, зокрема, від незаконних рубок (стаття 90 Лісового кодексу України).
Статтею 100 Лісового кодексу України визначено, що порядок охорони, захисту, використання та відтворення лісів на землях природно-заповідного фонду визначається відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України», цього Кодексу та інших актів законодавства.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» ботанічні заказники належать до природно-заповідного фонду України.
Згідно зі статтями 25, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.
На територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.
Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.
Відповідно до частини 6 статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
Частиною 2 статті 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.
Порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність.
Відповідач як постійний лісокористувач, який здійснює свою діяльність на території ботанічного заказника місцевого значення "Урочище "Лисарівщина", зобов`язаний був забезпечити охорону лісових насаджень на території об`єкта природно-заповідного фонду відповідно до оформленого охоронного зобов`язання від 10.07.2020 № 12/14-578.
Згідно зі статтею 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, зокрема, винні у порушенні вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
За пунктами 5, 12 частини 2 статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; порушення порядку лісозаготівлі та вивезенні деревини.
Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (стаття 107 Лісового кодексу України).
Враховуючи викладені норми чинного законодавства, забезпечення охорони та захисту лісів, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів, зокрема, на відповідача.
Згідно з п. е) частини 1 статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Частиною 1 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України (частина 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").
Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відшкодування майнової шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою, є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вину завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду (цивільне правопорушення).
Винне діяння це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження).
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Бездіяльність – пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність тотожна дії за своїми соціальними та юридичними властивостями, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.
Бездіяльність відрізняється від дії зовнішньою, фізичною стороною. При бездіяльності особа не робить певної дії, яку вона за даних конкретних умов повинна була і могла вчинити для запобігання заподіянню шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам.
Наявність реальної можливості діяти певним чином полягає в тому, що особа в даній конкретній ситуації мала реальну можливість діяти, тобто виконати активні дії і запобігти тим самим злочинним наслідкам. При оцінці можливості (чи неможливості) виконати покладені на особу обов`язки слід враховувати конкретну обстановку, умови місця і часу, зміст обов`язків, покладених на особу, її суб`єктивні можливості щодо виконання необхідних дій.
У спірних деліктних правовідносинах саме на прокурора / позивачів покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт заподіяння шкоди та її розмір, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
При цьому, за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство, зокрема статті 614 та 1166 ЦК України, передбачає презумпцію вини правопорушника.
Матеріалами справи підтверджується, що на території Вертіївського лісництва філії Ніжинське лісове господарство ДСГП “Ліси Україна” (наразі реорганізованого в філію “Північний лісовий офіс” ДСГП “Ліси України”), в кварталі 106 виділу 1, в складі об`єкту природо-заповідного фонду, що на праві постійного користування знаходиться ДСГП “Ліси України”, виявлений факт незаконної порубки дерев у кількості 17 одиниць, як наслідок, завдано шкоди навколишньому природному середовищу в розмірі 225 329,01 грн за висновком Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № СЕ-19/125-25/10881-ФХЕД, в межах кримінального провадження № 12023270300000994.
Розмір шкоди обрахований експертом за незаконну порубку лише трьох дерев відповідно до постанови КМУ "Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природо-заповідний фонд" від 10.05.2022 № 575.
Відповідно до п. 3.1., підпунктів 3.2.2. та 3.2.3. статті 3 Статуту ДСГП “Ліси України”, Підприємство створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Одними з основних напрямків діяльності Підприємства є забезпечення охорони лісів від незаконних рубок, запобігання злочинам та адміністративним правопорушенням у сфері лісового господарства.
Відповідач, як постійний лісокористувач, здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу, недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду, однак факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу на підзвітній йому території (кв. 106 вид. 1).
Установлені судом обставини є підставою для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за порушення його працівниками умов ведення лісового господарства, зокрема, незабезпечення належної охорони лісового фонду на території Вертіївського лісництва філії Ніжинського лісового господарства ДСГП “Ліси України”, квартал 106 виділ 1, що входить до складу об`єкту природо-заповідного фонду.
Розмір шкоди завданої навколишньому природному середовищу встановлений Чернігівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, за результатами проведеної судової інженерно-екологічної експертизи в межах кримінального провадження № 12023270300000994.
Заперечень щодо правомірності проведення розрахунку, правильності обчислення та розміру заподіяної шкоди від відповідача не надходило.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Внаслідок бездіяльності працівників філії Ніжинське лісове господарство ДСГП “Ліси України” в вигляді незабезпечення ними належної охорони та захисту лісового фонду на підзвітній відповідачу території, зафіксований факт порубки невстановленими особами дерев, у кількості 17 одиниць, у період з травня по липень 2023 року, Вертіївське лісництво (квартал 106 вид. 1), чим навколишньому природному середовищу завдано шкоди в розмірі 225 329,01 грн.
При цьому, дії працівників філії щодо фіксування правопорушення, вчиненого невідомими особами в неустановлений час та дату (упродовж травня – липня 2023 року), жодним чином не спростовує вини відповідача і не свідчить про вжиття останнім усіх необхідних заходів для збереження ввіреного йому об`єкту природо-заповідного фонду.
За приписами частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Суд звертає увагу, що нормами чинного законодавств, зокрема Лісовим кодексом України, Законом України “Про охорону навколишнього природного середовища” унормовано, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень покладається саме на постійних лісокористувачів.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності, і визначальним є факт порушення ним установлених правил лісокористування на підконтрольній ділянці лісу, що спричинило завдання шкоди державі.
Щодо доводів відповідача про невстановлення в межах кримінального провадження винних осіб у незаконній порубці дерев та бездіяльності правоохоронних органів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
За частинами 4 та 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином, у разі відшкодування відповідачем шкоди, завданої навколишньому природному середовищу за фактом незаконної вирубки дерев на підзвітній йому території, він не позбавлений права звернутися з відповідною вимогою до винних у незаконній вирубці осіб або до органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, якщо вважає, що внаслідок бездіяльності цього органу йому заподіяні збитки.
За змістом статті 13 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.
За приписами частин 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
За змістом статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).
Судом вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясування всіх питань, винесених на його розгляд. 
Виходячи з установлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, відтак підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
При ухваленні рішення в справі, суд, зокрема, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до п. 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, – на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З огляду на те, що позов підлягає задоволенню, за рахунок відповідача прокуратурі відшкодовуються судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3379,94 грн згідно з платіжною інструкцією від 06.02.2026 № 210.
Керуючись статтями 13, 14, 42, 46, 47, 53, 55, 73 – 80, 86, 123, 129, 233, 236 – 238, 240, 241, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Задовольнити повністю позов Ніжинської окружної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910114) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області (код ЄДРПОУ 38053846) та Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04414313) до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (код ЄДРПОУ 44768034) про відшкодування збитків у сумі 225 329,01 грн.
2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601; код ЄДРПОУ 44768034) на користь Державної екологічної інспекції у Чернігівській області (вул. Пантелеймонівська, 12, м. Чернігів, 14017; код ЄДРПОУ 38053846) 225 329,01 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, шляхом перерахування отримувачу: ГУК у Черніг.обл/тг с. Вертіївка/24062100, р/р UA208999980333129331000025627; код ЄДРПОУ 37972475; призначення платежу: 24062100; найменування коду класифікації доходів бюджету: грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.
3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601; код ЄДРПОУ 44768034) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; код ЄДРПОУ 02910114) 3379,94 грн судового збору.
4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України. 

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко