Справа № 536/185/26
Провадження № 2/536/672/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.
за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись, що 02.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1305631014351, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача та за умовами якого йому надано кредитні кошти зі сплатою процентів за їх користування. 04.10.2023 згідно умов договору факторингу №04102023/2 ТОВ «ФК «Віва Капітал» відступило право вимоги за вказаним договором на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», а відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача на суму 12 288 грн 35 коп, з яких: 4 000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 8 288 грн 35 коп заборгованості за відсотками, що і просили стягнути з ОСОБА_1 та судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп і витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.
Ухвалою судді від 02 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.
Установлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту продукту «Старт» № 1305631014351 від 25.02.2023, за умовами якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 2 500 грн зі сплатою відсотків у розмірі, передбаченому договором, на строк 15 днів.
Відповідно до п. 3.6 договору, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії договору.
Порядок продовження строку кредитування (пролонгації), передбачений п. 1.8 договору, зі змісту якого позичальник має право ініціювати продовження строку кредитування (пролонгації), установленого договором, на підставі звернення до кредитодавця в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації споживачем такого права. Таке право реалізується шляхом здійснення погашення відсотків за користування кредитом в будь-який день протягом строку дії договору Пільгового періоду та підписання додаткової угоди до договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (ОТП-пароля), який надсилається смс-повідомленням. Кількість пролонгацій на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. Ініціювання споживачем продовження (пролонгації) строку дії договору відбувається без змін попередньо укладеного договору в бік погіршення.
Укладений договір складається з договору про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1305631014351 від 25.02.2023, графіку платежів, згоди на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості, паспорту кредиту до договору про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1305631014351 від 25.02.2023. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору.
Відповідач з умовами договору ознайомився, договір ним підписаний електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора V6QD7.
За умовами договору, грошові кошти в розмірі 2 500 грн було перераховано 25.02.2023 на рахунок відповідача, зазначений у кредитному договорі (платіжну картку № НОМЕР_1 ), що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» за вих. 1590/10 від 09.10.2023.
Відповідач узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту та відсотків відповідно до умов договору.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі не виконав.
04.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 04102023/2, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржників згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 04102023/2 від 04.10.2023, зокрема, за договором про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1305631014351 від 25.02.2023.
Актом приймання-передачі Реєстру боржників підтверджується, що ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло від ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» Реєстр боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором становить 12 288 грн 35 коп та складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4 000 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 8 288 грн 35 коп, яка підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.
Так, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі кредитного договору, що врегульовано статтями 1046, 1054 Цивільного кодексу України (надалі за текстом – ЦК України).
Вищезазначений договір підписаний за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вищезазначеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). 
Ураховуючи вище викладене, судом встановлено, що договір підписаний відповідачем електронним підписом, використання якого є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Отже, з укладенням договору, у позичальника виникнув обов`язок повернути ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» кредитні кошти та відсотки за договором у строки та в розмірах чітко встановлених ним та графіком погашення кредитної заборгованості.
Необхідність виконання зобов`язання належним чином та обов`язковість виконання договору закріплені в статях 525-526, 530, 629 ЦК України.
В даних правовідносинах у порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув.
Однак, суд звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 4 000 грн, а саме: первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», докази здійснення перерахунку кредитних коштів відповідачу відповідному розмірі.
При цьому суд враховує, що у справі наявні докази про отримання останнім кредитних коштів у розмірі 2 500 грн.
В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК України позивач в законному порядку набув право вимоги до відповідача.
Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків за кредитним договором, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики за договором про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1305631014351 від 25.02.2023 просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 8 288 грн 35 коп.
Пунктом 1.7. договору передбачено, що кредит надається строком на 15 календарних днів до 12.03.2023.
За користування кредитом клієнт сплачує товариству відсотки, передбачені п. 1.9.1, п. 1.12.2 договору, згідно якого сторони погодили тип та розмір процентної ставки – фіксована 1,99% на день.
Пунктом 1.8. договору передбачена процедура продовження строку користування кредитом, про що зазначалось вище (п. 13 даного рішення).
У зв`язку з викладеним, кредитор мав право нараховувати відповідачу передбачені договором відсотки на протязі 15 днів кредитування.
Доказів пролонгації кредитного договору у відповідності до п. 1.8 договору суду не надано.
Згідно п. 1.14.1. договору та графіку платежів, позивач мав повернути кредитору тіло кредиту у розмірі 2 500 грн та відсотки у розмірі 746 грн 25 коп протягом строку кредитування 15 днів у період з 25.02.2023 по 12.03.2023.
Враховуючи викладене, загальний розмір заборгованості за договором про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» №1305631014351 від 25.02.2023 становить 3 246 грн 25 коп, яка складається з: тіла кредиту – 2 500 грн та відсотків за користування кредитними коштами – 746 грн 25 коп.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язання та спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Так як позов задоволено частково, то в відповідності до ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 639 грн 93 коп.
Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, у разі часткового задоволення позову суд може застосувати критерії співмірності та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу. 
Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2025 між адвокатом Лівак Іванною Миколаївною та ТОВ «Діжди Фінанс» укладено договір про надання правової допомоги № 42649746, згідно якого адвокатом здійснено правовий аналіз обставин спірних правовідносин, надано консультацію (1,5 години – 2 250 грн); складено позовну заяву (3 години – 3 000 грн), сформовано додатки до позовної заяви (письмові докази) (1 година – 750 грн).
Враховуючи неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, оскільки позов задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1 000 грн витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями ст.141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, на підставі ст. 525, 526 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1, код ЄДРПОУ 42649746, IBAN: НОМЕР_3 в АТ «ПУМБ», МФО 334851) заборгованість за кредитним договором № 1305631014351 від 25.02.2023 в сумі 3 246 (три тисячі двісті сорок шість) грн 25 коп, судовий збір в сумі 639 (шістсот тридцять дев`ять ) грн 93 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 1 000 (одна тисяча) грн.
Відмовити в решті позовних вимог.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його отримання до Полтавського апеляційного суду. 

Суддя	С. М. Клименко