Справа №949/542/26
Провадження №1-кп/949/240/26 

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря:  ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12026181110000030 від 10 лютого 2026 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясинець Сарнеського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та переслідуючи мотив отримання незаконної вигоди, у ході здійснення діяльності з випалювання деревного вугілля (вуглевипалювання) не забезпечив дотримання вимог законодавства, що регулює охорону земель та поводження з відходами.
Так, ОСОБА_4 , будучи фактичним власником та користувачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,7786 га, кадастровий номер 5621887300:03:006:0077, розташованої поблизу села Ясинець Сарненського району Рівненської області, із січня 2026 року, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, у порушення вимог Закону України «Про охорону земель» та Земельного кодексу України використовував на ній 6 стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря — піролізних печей, які утворюють виробничий комплекс з випалювання деревного вугілля.
Відповідно до статті 46 Закону України «Про охорону земель», громадяни, діяльність яких пов`язана з накопиченням відходів, зобов`язані забезпечувати їх своєчасне вивезення та розміщення на спеціально відведених об`єктах для збору, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження або захоронення. Забороняється несанкціоноване скидання або розміщення відходів у місцях, що можуть створювати небезпеку для навколишнього середовища та здоров`я людини. Всі операції з відходами повинні здійснюватися відповідно до вимог Закону України «Про відходи».
Функціонування вищевказаного виробничого комплексу супроводжувалося виділенням шкідливих речовин в атмосферне повітря та утворенням рідких відходів у вигляді смолистої маси, що сформувалася внаслідок термічної обробки переважно твердих порід деревини. Недотримання ОСОБА_4 спеціальних правил поводження з відходами виробництва та неконтрольоване їх потрапляння на поверхню ґрунту під комплексом протягом тривалого часу призвело до забруднення частини земельної ділянки площею 300 квадратних метрів шляхом значного збільшення концентрації шкідливих речовин у складі ґрунту.
Зокрема, безпосередньо на місці видимого забруднення обсяг виявленої шкідливої речовини у вигляді азоту амонію сягає 61,25 мг/кг, що в 15,6 рази перевищує вміст зазначеної речовини у фонових пробах ґрунту (3,13 мг/кг), обсяг вмісту фосфору сягає 136,88 мг/кг, що в 9,12 рази перевищує вміст зазначеної речовини у фонових пробах ґрунту (15,0 мг/кг), сульфатів — 354,63 мг/кг при визначеній гранично допустимій концентрації в 160 мг/кг.
Зазначені умисні дії ОСОБА_4 призвели до забруднення не передбачених для використання у вказаній діяльності земель сільськогосподарського призначення шкідливими для довкілля речовинами, відходами та іншими матеріалами, що, з огляду на обсяг перевищення нормативів речовин, створило небезпеку для довкілля, а розмір шкоди від забруднення земельної ділянки склав 507 грн.
Будучи допитаним в ході судового розгляду, в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.239 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та надав суду показання, що він дійсно при зазначених у обвинувальному акті обставинах, за допомогою шести піролізних печей, випалював деревне вугілля. Погодився, що внаслідок здійснення такої діяльності ним було допущено забруднення частини своєї земельної ділянки. Також пояснив, що на даний час виробництво з випалювання деревного вугілля призупинено, заподіяну шкоду ним відшкодовано, у вчиненому він щиро розкаюється та зробив для себе належні висновки. При обранні міри покарання просив призначити покарання у виді штрафу.
Прокурор в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .
Судом зроблений висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведено повністю, а тому суд кваліфікує його дії: за ч.1 ст.239 КК України, як забруднення земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило, небезпеку для довкілля.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року “Про практику призначення судами кримінального покарання” (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.239 КК України, згідно ст.12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.п.58), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п. 59), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 57).
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , що передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України щодо обвинуваченого, не встановлено.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Тому, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність пом`якшуючих покарання обставин. Суд приймає до уваги також те, що обвинувачений, визнавши свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, надав показання в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, щиро розкаявся, пояснив, що на даний час виробництво з випалювання деревного вугілля призупинено, зробив для себе належні висновки, заподіяну шкоду відшкодував, а також здійснив благодійний внесок на підтримку Збройних Сил України. Крім того, суд враховує особу обвинуваченого, який не працює, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, у тому числі добровільного відшкодування заподіяної шкоди, щирого каяття, призупинення діяльності, внаслідок якої було допущено забруднення земельної ділянки, а також здійснення обвинуваченим благодійного внеску на підтримку Збройних Сил України (а.с. 18), суд приходить до висновку, що необхідним й достатнім буде призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.239 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 .
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.
Майнова шкода відшкодована.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 Кримінального Кодексу України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Суддя Дубровицького 
районного суду Рівненської області       ОСОБА_1