Справа №494/370/26
Категорія 43
2/295/3407/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі головуючого судді Чішман Л.М., розглянув в порядку спрощеного позовного провадженн, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

20.03.2026 з Березівського районного суду Одеської області до Богунського районного суду м. Житомира надійшла вказана цивільна справа для розгляду за підсудністю.
Позивач звернулася до суду з використанням системи «Електронний суд» з позовом, в якому просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на свою користь моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн.
Позов обгрунтовано тим, що позивач зверталася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, як педагогічному працівнику
Проте, рішенням від 18.03.2025 за № 155050005110 відмовлено у виплаті разової грошової
допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, у зв`язку з відсутністю необхідного 30-ти річного спеціального стажу, оскільки на думку відповідача він складає 28 років 1 місяць. Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 15.09.2025 у справі № 420/10945/2
адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України Житомирській області 18.03.2025 №155050005110 про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2025 про призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій, у відповідності до п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням висновків, викладених судом у рішенні.
13.01.2026 постановою Одеського апеляційного адміністративного суду апеляційна скарга ГУ ПФУ в Житомирській області залишена без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 у справі № 420/10945/25 без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 04.02.2026 відмовлено відповідачу у відкритті касаційного провадження.
Протиправною бездіяльністю відповідача позивачу була завдана моральна шкода, плозивач мала намір скористатись коштами, але відповідач проігнорував вимоги закону та порушив прав на своєчасне отримання грошової допомоги, що потягло за собою страждпання та переживання та на думку позивача спричинило її моральну шкоду, а тому позивач звернулася до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира 24.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб; визначено учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи.
Відповідач 17.04.2026 подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що позивач не надав суду доказів своїх моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Посилання позивача на той факт, що «протиправні дії відповідача, які на думку позивача затягнули призначення і виплату пенсії на пільгових умовах, завдали моральних страждань протягом січня 2024 року- січня 2026 року є безпідставними, адже не можуть вважатися достатніми доказами наявності моральної шкоди.
Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Позивач не надав доказів моральних втрат, не довів наявність причинного зв"язку, тому на думку відповідача, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 у справі № 420/10945/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України Житомирській області 18.03.2025 №155050005110 про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2025 про призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій, у відповідності до п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням висновків, викладених судом у рішенні.
13.01.2026 постановою Одеського апеляційного адміністративного суду апеляційна скарга ГУ ПФУ в Житомирській області залишена без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 у справі № 420/10945/25 без змін.
Ухвалою ВАС України відмовлено відповідачу у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статтях 55, 56 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно дочастин першої,другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов`язку внатурі; 6)зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної(немайнової)шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 23 Цивільного кодексу України особа має правона відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкодаполягає:1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першоїстатті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України відповідно.
Так, згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).
Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Окрім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути предявлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Оцінивши наявні в справі докази та доводи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачка з боку відповідача зазнала порушення своїх прав, вимушена була звертатися за їх захистом до суду, що вимагало від неї додаткових зусиль в організації свого повсякденного життя та змін у побуті, у зв`язку з чим понесла моральні страждання.
Протиправні дії відповідача встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 у справі № 420/10945/25.
Зважаючи на очевидний характер протиправних дій пенсійного органу, тривалий характер порушення, суд дійшов висновку про безумовну наявність факту душевних переживань у позивачки, а отже і заподіяння їй моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем її прав, а також права позивача на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
З урахуванням вказаних позивачкою і встановлених судом обставин, характеру спричиненої її моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що визначений позивачкою розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, вважає, що компенсація в сумі 2000 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань. 
При цьому, слід зазначити, що згідно зі статтею 2 Цивільного кодексу України держава Україна є учасником цивільних відносин.
Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.
Верховним Судом у постановах від 27 вересня 2023 року в справі № 757/15394/21-ц та від 14 вересня 2022 року в справі № 759/7630/20, зокрема, вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).
А тому, на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду саме з Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст.23,1167 ЦК України статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 грн. (дві тисячі гривень) у відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач -  ОСОБА_1 , місце проживання:  АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області області, місцезнаходження: вул.Ольжича ,7 ; ЄДРПОУ 13559341;
Відповідач- Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області місцезнаходження:м. Житомир, Новий Бульвар, 5, ЄДРПОУ 37976485 
Повний текст рішення виготовлено 25.05.2026

Суддя Л.М.Чішман