РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року	Справа № 495/10565/21	
 	Номер провадження 2/495/2687/2025	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Волкової Ю.Ф.,
із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Кожевіної О.В., 
розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця " про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
встановив:
датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
У провадженні суду із 23.12.2021 перебуває вищевказана об`єднана цивільна справа.
1. Стислий виклад позиції позивача.
1.1. ОСОБА_1 працював на посаді водія автотранспортних засобів (бортовий автомобіль ГАЗ - 3307, вантажопідйомність 4,15т) виробничого структурного підрозділу «Одеська дирекція» Філія «Центр будівельно - монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд»» АТ «Українська залізниця». Його відсторонено від роботи наказом в.о начальника дирекції виробничого структурного підрозділу «Одеська дирекція» Філія «Центр будівельно - монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд»» AT «Українська залізниця» № ОД-06/308 від 08.12.2021 без оплати часу простою. 
Наказ про відсторонення ґрунтувався на наказі Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». 
Відсторонення безстрокове, без оплати за час вимушеного простою та фактично є звільненням.
Підставою відсторонення від роботи стала відсутність обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби SARS-CoV-2.
Позивач зазначав, що працював водієм автотранспортного засобу (бортовий автомобіль Газ- 53, вантажопідйомність 4,15 т, та ніяк не міг поширювати небезпечні хвороби. Для недопущення хворих до роботи на підприємстві застосовується температурний скринінг. Коли та ким встановлені види робіт, та коло працівників, що можуть бути заражені та можуть поширювати інфекційні хвороби - невідомо. Вважав, що за цією нормою закону недостатньо визначити в цілому підприємство без визначення професії та виробництва, а Кабінетом Міністрів України такі професії та виробництва не визначені.
У своєму позові зазначає, що незаконне безстрокове відсторонення його від роботи без оплати праці наказом № ОД - 06 /308 від 08.12.2021 є фактичним звільненням без законних підстав, порушує його передбачене Конституцією України право на працю, позбавляє його законної можливості заробляти своєю працею на життя, утримувати членів сім`ї.
У зв`язку вищевикладеним просить суд скасувати наказ № ОД - 06/308 від 08.12.2021 «Про відсторонення від роботи працівників ВСП «Одеська дирекція» в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з посади водія автотранспортних засобів (бортовий автомобіль ГАЗ - 3307, вантажопідйомність 4,15т) виробничого структурного підрозділу «Одеська дирекція» Філія «Центр будівельно - монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд»» АТ «Українська залізниця»; поновити на посаді водія автотранспортних засобів (бортовий автомобіль ГАЗ - 3307, вантажопідйомність 4,15 т) виробничого структурного підрозділу «Одеська дирекція» Філія «Центр будівельно - монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд»» АТ «Українська залізниця»; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ : 40075815, юридична адреса : 03150, м. Київ, вул. Є. Гедройця, 4, на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код : НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
У судовому засіданні 22.06.2026 позивач свої позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що у березні 2022 року його було допущено до роботи на посаду, з якої він відсторонений із 09.12.2021, із липня 2025 вийшов на пенсію; уточнив, що спірним періодом є 09.12.2021 – 01.03.2022; просив також врахувати його інфляційні втрати та стягнути витрати на адвоката. 
1.2. Стислий виклад позиції представника відповідача.
Відповідно до письмових пояснень від 27.11.2023, 16.02.2026 та наданих пояснень представника у судових засіданнях 21.05.2026, 22.06.2026 відповідач позовних вимог не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю.
Свою позицію обґрунтовував таким. Фактично до кола посадових обов`язків позивача на час пред`явлення позову входило обслуговування бригади поточного ремонту м. Білгород-Дністровський, дільниця якої має протяжність від н.п. Барабой до м. Арциз. Крім того, у випадку аварійних ситуацій автотранспортний засіб, яким керував позивач, використовуються бригади дільниці водопостачання такої ж протяжності. Під час роботи позивач контактував з працівниками майстерських дільниць поточного ремонту та водопостачання, медичним працівником, що здійснює передрейсовий та після рейсовий медичні огляди, працівниками, що здійснюють навантаження та розвантаження автомобіля, працівниками що здійснюють заправку автомобіля паливом та за потреби з іншими учасниками дорожнього руху. Його робота не пов`язана зі знаходженням у певному ізольованому місці з огляду на вищевказану протяжність дільниці обслуговування.
У зв`язку із введенням відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 24.02.2022 воєнного стану та необхідності підрозділів АТ «Українська залізниця» як стратегічно важливого підприємства для Держави усувати наслідки ударів агресора, керівництвом підрозділу роботодавця (ВСП «Одеська дирекція») позивач був допущений до роботи з 01.03.2022. Із 07.12 2023 ОСОБА_1 був звільнений за переведенням до структурного (виробничого) підрозділу «Служба експлуатації будівель і споруд» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Із 04.07.2025 ОСОБА_1 звільнений з АТ «Укрзалізниця» у зв`язку з виходом на пенсію.
2.Рух справи.
Позов надійшов 23.12.2021.
Ухвалою від 29.12.2021 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 
За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.12.2025 визначено головуючого для її розгляду – суддю Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкову Ю.Ф.
Ухвалою від 12.12.2025 прийнято до провадження справу № 495/10565/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, розгляд справи постановлено за правилами спрощеного позовного та призначено судове засідання у справі.
Ухвалою від 18.02.2026 об`єднано в одне провадження цивільну справу № 495/10565/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і цивільну справу № 495/4477/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про скасування наказу про стягнення заробітної плати; присвоєно справі єдиний унікальний номер 495/10565/21.
3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив їх задовольнити.
Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, наполягала на відмові.
4. Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 із 09.12.2011 працював на посаді водія автотранспортних засобів (бортовий автомобіль ГАЗ - 3307, вантажопідйомність 4,15 тн) виробничого структурного підрозділу «Одеська дирекція» Філія «Центр будівельно - монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд»» АТ «Українська залізниця» (копія наказу про переведення на іншу роботу № 345/ос від 09.12.2011).
Відповідно до робочої інструкції водія автотранспортних засобів (бортовий автомобіль ГАЗ-3307, вантажопідйомність 4,15 тн) майстерської дільниці м. Білгород-Дністровський, поточний ремонт виконробської дільниці №3 (м. Білгород-Дністровський – м. Арциз) Одеської дільниці з утримання будинків та споруд, затвердженої начальником управління 18.07.2017 на ОСОБА_1 були покладені завдання та обов`язки (пункт 2): керує автотранспортним засобом (бортовий автомобіль ГАЗ - 3307, вантажопідйомність 4,15 тн); дотримується правил дорожнього руху та правил технічної експлуатації автотранспортного засобу; перевіряє технічний стан автотранспортного засобу перед виїздом на лінію, виїжджає на лінію тільки по правильно заповненим документам; проходить щоденний перед рейсовий та після рейсовий медичний огляд; здає автотранспортний засіб і ставить його на відведене місце після повернення з роботи; здійснює поточний ремонт автотранспортного засобу, його щоденне обслуговування, перше і друге технічне обслуговування, готує автотранспортний засіб до технічного огляду; дотримується правил експлуатації акумуляторних батарей, автомобільних шин, раціонально і економічно розходує паливно-мастильні матеріали; дотримується правил подачі автотранспортного засобу під навантаження та розвантаження вантажів, перевіряє дотримання правил укладки та кріплення вантажів згідно з вимогами безпеки руху; заправляє автомобіль паливом, мастильними матеріалами і охолоджувальною рідиною; здає відпрацьовані паливно-мастильні матеріали відповідальному в управлінні за збір і регенерацію відпрацьованих мастил, олив відповідно до діючого на залізничному транспорті порядку; виконує виробничі завдання, встановлені замовником, керівником робіт, не допускає простоїв, зривів заявок; усуває виниклі під час роботи на лінії несправності; утримує в чистоті автотранспортний засіб та територію гаража; утримує в справному стані набір ручного інструменту для аварійного ремонту автомобілів; утримує автотранспортний засіб в укомплектованому стані; раціонально та ефективно організовує працю на робочому місці; додержується норм технологічного процесу; не допускає брак в роботі; виконує вимоги нормативних актів про охорону праці й навколишнього середовища, додержується норм, методів і прийомів безпечного ведення робіт; використовує в разі необхідності засоби попередження і усунення природних і непередбачених негативних явищ (пожежі, аварії, повені тощо); неухильно виконує заходи з попередження, виявлення та припинення можливих терористичних проявів; виконує окремі службові доручення свого безпосереднього керівника та керівництва управління.
Наказом № ОД/ОБ №308 від 08.12.2021 ОСОБА_1 як працівника ВСП «Одеська дирекція» було відсторонено від роботи з 09.12.2021 на час відсутності обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID -19 до моменту усунення причин відсторонення згідно зі списками, що знаходиться у додатках до наказу № 1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, № 10, №11, №12, №13, №14, №15, №16, №17, №18, №19, №20, №21 і є невід`ємною частиною цього наказу; відстороненим працівникам після отримання ними обов`язкового профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або отримання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, письмово повідомити про це безпосереднього керівника з подальшим наданням підтверджуючих документів до відділу управління персоналом; на час відсторонення нарахування заробітної плати (середнього заробітку) не здійснювати.
У зв`язку із введенням відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 24.02.2022 воєнного стану та необхідності підрозділів АТ «Українська залізниця» як стратегічно важливого підприємства для Держави усувати наслідки ударів агресора, керівництвом підрозділу роботодавця (ВСП «Одеська дирекція») позивач був допущений до роботи з 01.03.2022. 
07.12 2023 ОСОБА_1 звільнений за переведенням до структурного (виробничого) підрозділу «Служба експлуатації будівель і споруд» регіональної філії«Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця».
04.07.2025 ОСОБА_1 звільнений з АТ «Укрзалізниця» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.
5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
5.1 Відповідно до статті 1 Конституції Україна (далі - Конституція) Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Статтею 43 Конституції кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).
Трудові відносини в Україні врегульовані КЗпП України (ст. 1). Статтею 21 КЗпП України (далі Кодекс) проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я.
Статтею 46 КЗпП України встановлено, що відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
Таким чином, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 Кодексу, не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі Закон), на яку відповідач посилається в наказі як на підставу відсторонення позивачки від роботи, профілактичні щеплення проти дифтерії, коклюша, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Отже, статтею 12 Закону до обов`язкових віднесено щеплення лише проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця та туберкульозу; щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 за статтею 12 Закону не є обов`язковим. Нормами цієї статті також передбачено запровадженні інших обов`язкових щеплень, проте виключно в порядку, встановленому законом.
Частинами третьою, четвертою статті 12 Закону встановлено, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.
Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря Автономної Республіки Крим, а також головних державних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя та за умови наявності відповідних епідемічних показань.
Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу (далі Постанова КМУ), передбачено відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 (чинним у спірному періоді, далі Наказ МОЗ). Пунктом 3 Наказу МОЗ до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 віднесено працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 (пункт 6 Переліку).
АТ “Українська залізниця” віднесене до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.
За обставинами справи позивач не заперечує обставини його відмови від щеплення, однак не погоджується з його відстороненням від роботи у зв`язку з нездійсненням ним обов`язкового щеплення або ненаданням медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, вважаючи, що такі дії суперечать законодавству, яке регулює порядок та підстави відсторонення працівників у разі непроходження обов`язкової вакцинації; акцентує на тому, що посада не передбачає прямого контакту із великим колом осіб.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 1236 новим пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:
1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;
2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;
3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що приписи абзацу шостого частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників у межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».
У пункті 11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зроблено висновок, що відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом.
Відтак приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за умови дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові передбачати наслідки його відмови або ухилення від щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявлених за результатами медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо цього працівника.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.
Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.
Чинним у спірному періоді законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови.
У зв`язку з викладеним у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи потрібно виходити насамперед із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати (пункт 12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21, провадження № 14-82цс22).
Чи переслідувало втручання у право позивачки на повагу до її приватного життя легітимну мету, як це передбачено змістом пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Наказом МОЗ України від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ України від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» цього Переліку пунктом 39, де зазначено COVID-19.
11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 Всесвітня організація охорони здоров`я офіційно визнала пандемію COVID-19.
Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 211) Кабінет Міністрів України у межах усієї території України встановив карантин на період із 12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників). Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, обласним, Київській міській державним адміністраціям разом з органами місцевого самоврядування забезпечити:  організацію виконання та контроль за дотриманням на відповідній території вимог цієї постанови, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів;  подання щодня Міністерству охорони здоров`я інформації про здійснення заходів щодо запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 для її узагальнення та інформування Кабінету Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено в новій редакції.
У подальшому, з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції, постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928, від 23 грудня 2022 року № 1423, від 25 квітня 2023 року № 383 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу - до 30 червня 2023 року). Наведеними постановами встановлено низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах.
24 грудня 2020 року МОЗ України видало наказ № 3018, яким затвердило Дорожню карту з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках.
Дорожня карта передбачала, що імунізація населення безпечною та ефективною вакциною проти коронавірусної хвороби COVID-19 є найважливішим компонентом стратегії уряду України в подоланні гострої фази пандемії коронавірусної хвороби COVID-19. Загальною метою здійснення масової вакцинації населення стало припинення поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні.
Дорожня карта в первинній її редакції передбачала, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для всіх груп населення та професійних груп, проте наказом МОЗ України від 27 жовтня 2021 року № 2362 абзац про добровільність цієї вакцинації було виключено.
Поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні зумовлювало нагальну потребу вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя, для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме для запобігання подальшому її поширенню, для попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) є легітимною. Установивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети (пункт 13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21, провадження № 14-82цс22).
Ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), щодо законності проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, правомірності відсторонення від роботи працівника, який не пройшов такого щеплення, підстав для відступу від яких не встановлено, Велика Палата Верховного Суду під час вирішення цього спору не вважає за доцільне окремо наводити мотиви цих обставин, які є ідентичними в усіх справах розглядуваної категорії.
За відсутності індивідуалізуючих ознак конкретного спору, відповідно до пункту 14.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), розглядаючи цю категорію спорів, суд повинен оцінювати виключно питання пропорційності описаного втручання у приватне життя позивача.
В оцінці правомірності відсторонення позивача від роботи за встановлених фактичних обставин справи, держава зобов`язана вживати ефективних заходів, зокрема запроваджувати відповідне правове регулювання та відповідну адміністративну практику, з метою захисту людини і суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України захворювання на COVID-19. Через поширення цієї хвороби під загрозою опинилося життя і здоров`я людей, фундаментальні конституційні цінності.
Під час протидії пандемії право на життя і право на охорону здоров`я найбільш міцно пов`язані.
Відповідно до частини першої статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя.
Згідно із частиною першою статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Зв`язок між цими конституційними правами полягає в тому, що недостатні, несвоєчасні та неефективні заходи держави у сфері охорони здоров`я в умовах пандемії можуть означати безпосереднє посягання на право кожної людини на життя.
З огляду на зазначені вимоги законодавства та з урахуванням особливостей роботи ОСОБА_1 , як водія автотранспортних засобів виробничого структурного підрозділу «Одеська дирекція» Філія «Центр будівельно - монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд»» АТ «Укрзалізниця», що зумовлюють контактування з іншими працівниками підприємства, що підвищує ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяє його подальшому поширенню, а іншу форму організації роботи (зокрема, дистанційну або надомну) відповідач організувати позивачу не міг (протилежного позивач під час розгляду справи не довів), -АТ «Укрзалізниця» правомірно було змушене ухвалити рішення про відсторонення позивача від роботи.
Зважаючи на те, що за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновлюється одразу після усунення ним причин, що зумовили його відсторонення від роботи, та після його допуску до роботи (виконання робіт), суду не встановила порушення права позивача на працю, передбаченого у статті 43 Конституції України.
Підсумовуючи вищевикладене, із урахуванням врахування правової оцінки обставин справи, здійсненої Великою Палатою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), суд дійшов висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило пропорційне втручання у його приватне життя.
Керуючись наведеним, суд не знаходить підстав для висновку про протиправність і скасування наказу про відсторонення від роботи № 308 від 08.12.2021 у частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 . 
Враховуючи, що позовну вимогу про поновлення на посаді ОСОБА_1 під час судового розгляду не підтримав у зв`язку із неактуальністю способу захисту, а також те, що вимога про стягнення середнього заробітку за час відсторонення є похідною від першої позовної вимоги (скасування наказу), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову уцілому.
6. Розподіл судових витрат. 
Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати необхідно залишити за позивачем.
Керуючись статтями 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
ухвалив:
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Повне судове рішення складене 26.06.2026.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . паспорт громадянина України НОМЕР_2 . Виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 02.04.1996;
відповідач: Акціонерне товариство «Укрзалізниця», код ЄДРПОУ: 40075815, місцезнаходження: вулиця Є. Гедройця, 4, місто Київ.

Суддя Ю.Ф. Волкова