Справа № 175/19181/25
Провадження № 2/175/3998/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"25" травня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді Войтуха О.М.,
з участю секретаря Радонського М.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 102 715 грн 15 коп., а також судові витрати по справі. 
Позов мотивований тим, що 19 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Слон Кредит» був укладений кредитний договір №685879, за умовами якого банк надав позичальнику кредит, загальний розмір якого складає 48 300,00 грн. 
Станом на дату подачі позовної заяви строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
31 січня 2025 року було укладено договір факторингу №31012025, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором №685879 укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем.
Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників до Договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31 січня 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 102 715 грн. 15 коп., із яких:
44 627 грн. 91 коп. - сума заборгованості тілом кредиту;
58 087 грн. 27 коп.- сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги.
У зв`язку з наведеним, ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
11 грудня 2025 року до суду відповідачкою ОСОБА_1 був наданий відзив в якому остання просила відмовити в задоволенні позовної заяви, а у разі ухвалення рішення про стягнення — зменшити штрафи та пеню та надати їй розстрочку виконання рішення, виходячи з її доходу.
16 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій зазначено, що відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником. На момент укладення кредитного договору Відповідач не звертався до кредитора із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами таких договорів. Враховуючи наведене, наполягає відмовити у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення. 
Відповідачка у відзиві від 17 грудня 2025 року посилається на своє скрутне майнове становище та пом`якшення відповідальності згідно зі ст. 551 ЦК.
19 грудня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення ТОВ «Факторинг Партнерс» в яких зазначається, що застосування статті 551 ЦК України в даній справі є недоречним, оскільки кредитор не нараховував штрафні санкції за порушення умов договору, а майновий стан особи не є підставою для припинення зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом.
24 грудня 2025 року до суду надійшла заява, в якій ОСОБА_1 просить застосувати строк позовної давності до заявлених Позивачем вимог, у зв`язку з чим відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без його участі на підставі поданих ним письмових доказів, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_1 про судове засідання повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявилася. 
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що 19 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Слон Кредит» був укладений кредитний договір №685879, за умовами якого банк надав позичальнику кредит, загальний розмір якого складає 48 300,00 грн. 
Станом на дату подачі позовної заяви строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
31 січня 2025 року було укладено договір факторингу №31012025 відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором №685879 від 19 серпня 2021 року, укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем.
Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників до Договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31 січня 2025 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 102 715 грн. 15 коп., із яких:
- 44 627 грн. 91 коп. - сума заборгованості тілом кредиту;
- 58 087 грн. 24 коп. - сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги.
Відповідно до умов Договору №685879 від 19 серпня 2021 року укладеного з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 19 серпня 2024 року.
Отже, з дня, коли первісні кредитори довідались або могли довідатися про порушення свого права, тобто коли наступив момент повернення суми кредиту, якого не відбулося, мав би початись перебіг строку позовної давності.
Разом з тим, 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, на момент укладення кредитних договору вже діяли норми закону, які призупиняли перебіг строку позовної давності.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року в Україні запроваджено карантин, який продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021, №1336 від 15.12.2021, №229 від 23.02.2022, №630 від 27.05.2022, №928 від 19.08.2022, №1428 від 23.12.2022 року до 30.04.2023 року.
У постанові від 22 вересня 2022 року по справі №920/724/21 Верховний Суд зазначив про автоматичне продовження строків позовної давності пов`язане саме зі встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Тобто, загальні та спеціальні строки позовної давності відповідно до вищезазначеного були призупинені до 30 червня 2023 року, а їх перебіг міг би початись з 30 червня 2023 року, якби не наступне.
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території
України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу.
Отже, за загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Зокрема, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Також, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року у справі №903/602/24 дійшла висновку, що звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 01 січня 2024 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим.
Відтак, враховуючи зазначене, до введення воєнного стану загальний строк позовної давності не минув, на момент звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану, а відповідно, позовна заява подана в межах строку позовної давності.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договорам або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно Договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31 січня 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №685879 від  19 серпня 2021 року та отримало прави вимоги за заборгованістю по даному кредитному договору у розмірі 102 715 грн 15 коп.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникли зобов`язання повернути їх у розмірі та у строки, зазначені у кредитному договорі.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості, ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем в розмірі 102 715 грн. 15 коп.
Наявність та складові заборгованості підтверджуються розрахунками заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №685879 від 19 серпня 2021 року.
Суд встановив, що відповідач порушив визначені умови кредитного договору, а саме, отримав кредитні кошти і не повернув їх, не сплачував проценти за користування кредитними коштами, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, доказів помилковості чи неправильності наданих позивачем розрахунків, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надано. 
Також суд критично ставиться до відзиву, що був наданий відповідачем, оскільки не надано підтверджень, які свідчать про: складний фінансовий стан, що дає підстави для розстрочення заборгованості, неналежність та недоспустимість розрахунку заборгованості, що був наданий позивачем.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до заявлених Позивачем вимог та розстрочення заборгованості суд відмовляє в їх задоволенні внаслідок їх необгрунтованості.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Факторинг Партнерс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №685879 від 19 серпня 2021 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000 грн., суд виходить з наступного. 
Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу до суду надано: договір про надання правничої допомоги, акт №5 про надання юридичної допомоги від 28 лютого 2025 року та заявкою про надання юридичної допомоги №824.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що розмір витрат на правову допомогу підлягає зменшенню, оскільки такі є неспівмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають задоволення в розмірі 8000,00 грн.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинен бути стягнений сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 166, 256, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 252-259, 261, 512, 525, 526, 549, 599, 610, 611, 626, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

 
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №685879 від 19 серпня 2021 року у розмірі 102 715 грн. 15 коп. (сто дві тисячі сімсот п`ятнадцять гривень 115 коп.), із яких: 44 627 грн. 91 коп. - сума заборгованості тілом кредиту; 58 087 грн. 24 коп. - сума заборгованості за нарахованими процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., а всього в рахунок судових витрат стягнути 10 422,40 грн. (десять тисяч чотириста двадцять дві гривні 40 коп.). 
В задоволенні інших вимог позивача – відмовити.
Реквізити сторін:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», код ЄДРПОУ – 42640371, місцезнаходження: 03150, вул. Гегройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Войтух