СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Харків Справа №906/1692/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Звягельської квартирно-експлуатаційної частини (району) (вх.№596Д/1) на рішення Господарського суду Донецької області від 10.03.2026 року у справі №906/1692/25,
за позовом Звягельської квартирно-експлуатаційної частини (району), м. Звягель,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольт Постач», м. Слов`янськ,
про стягнення 77012,63 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Звягельська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольт Постач», про стягнення 77012,63 грн безпідставно набутих грошових коштів за договором про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено аудит діяльності позивача, за результатами якого складено звіт №527/181/аз від 10.10.2025 року, яким встановлено факт математичної помилки на 0,08 грн у бік збільшення вартості одного кВт*год за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.12.2025 року постановлено позовну заяву Звягельської квартирно-експлуатаційної частини до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольт постач» про стягнення 77012,63 грн безпідставно набутих грошових коштів з доданими до неї документами передати за територіальною підсудністю до Господарського суду Донецької області.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.03.2026 року у справі №906/1692/25 (повний текст складено та підписано 10.03.2026 року, суддя Курило Г.Є.) у позові відмовлено.
Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 10.03.2026 року у справі №906/1692/25 і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити; стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що внаслідок рахункової помилки під час розрахунку ціни на електричну енергію за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року про постачання електричної енергії, Звягельська КЕЧ (району) надмірно сплатила, а ТОВ «Вольт Постач» безпідставно збережено кошти у розмірі 77012,63 грн. Заявник апеляційної скарги зазначає, що обставини та факт рахункової помилки встановлено Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України (3 територіальне управління внутрішнього аудиту) Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України під час проведення аудиту діяльності Звягельської КЕЧ (району), за результатами чого складено звіт №527/181/аз від 10.10.2025 року. Позивач зазначає, що згідно розрахунку викладеного у додатку №2.10 до звіту №527/181/аз, за результатами здійсненого перерахунку ціни за 1 кВт*год електричної енергії за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року Звягельською КЕЧ (району) надмірно сплачено 77012,63 грн, у зв`язку з тим, що відповідачем невірно обраховано кінцевий результат, а саме: 3,75482 грн + тариф на передачу (0,38028 грн) + тариф за купівлю на ринку (0,00761 грн) + 20 % ПДВ =4,9713 грн.
Крім того, позивач зазначає, що наявність рахункової помилки та переплата коштів підтверджується договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року, актами приймання-передачі електричної енергії № 34 від 31.01.2023 року та №99 від 28.02.2023 року, платіжними інструкціями №84 від 09.02.2023 року, №158 від 06.03.2023 року та №234 від 23.03.2023 року. Позивач вважає, що вищевказаними документами підтверджено факт наявності рахункової помилки, шлях та причину виникнення помилки при проведенні розрахунку ціни на електричну енергію, а розрахунок (додаток №2.10 до звіту №527/181/аз) підтверджує що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, і тому зайво сплачені кошти за електричну енергію, яка не була поставлена, підлягають поверненню.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача - Звягельської квартирно-експлуатаційної частини (району) на рішення Господарського суду Донецької області від 10.03.2026 року у справі №906/1692/25. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу – протягом 15 днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 ГПК України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень ст.42 цього Кодексу. Встановлено, що учасники справи мають право до 27.04.2026 року подати до апеляційного господарського суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі з відповідним мотивуванням їх подання. Попереджено сторони, що апеляційна скарга підлягає розгляду за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом). Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №906/1692/25.
Вказана ухвала була направлена учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм 06.04.2026 року.
10.04.2026 року до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/1692/25.
Відзиву на апеляційну скаргу, клопотань, заяв та документів в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі від відповідача не надходило. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши з урахуванням положень ч. 1 ст. 269 ГПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
31.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вольт Постач» (постачальник) та Новоград-волинською квартирно-експлуатаційною частиною району (споживач) було укладено договір №240123НВКЕЧ про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір), відповідно до якого цей договір про постачання електричної енергії споживачу встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії.
Відповідно до п. 1.2. договору умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 року №312.
Пунктом 2.1. договору визначено, що за цим договором постачальник продає електричну енергію, ДК 021:2015:09310000-5 – Електрична енергія (електрична енергія) в кількості 1307078 кВт*год. споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії, в т.ч. вартість послуг оператора системи передачі електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Сума договору становить 6605229,36 грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 1100871,56 грн Т, К, та В (наведені скорочення застосовуються у значенні, наведеному в додатку «Комерційна пропозиція» до цього договору).
Згідно з п.п.3.1-3.2. договору початок постачання електричної енергії споживачу: з 01.01.2023 року по 31.03.2023 року. Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.
Пунктом 5.1. договору визначено, що ціна електричної енергії, що постачається постачальником за цим договором, становить 3,73711 грн за 1 кВт/год. без ПДВ, Т, К, та В (наведені скорочення застосовуються у значенні, наведеному в додатку 1 «Комерційна пропозиція» до цього договору). Ціна електричної енергії, що постачається постачальником за цим договором, становить 5,05344 грн за 1 кВт/год. з ПДВ, Т, К, та В (наведені скорочення застосовуються у значенні, наведеному в додатку 1 «Комерційна пропозиція» до цього договору). Вартість фактично спожитої споживачем у розрахунковому періоді електричної енергії розраховується в порядку, встановленому додатком 1 «Комерційна пропозиція» до цього договору. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.5.6. договору).
Відповідно до п.п.5.8.-5.9. договору по закінченню розрахункового місяця на підставі даних комерційного обліку споживача, постачальник надсилає споживачу поштою до 15 числа (включно) місяця наступного за розрахунковим акт приймання-передачі наданих послуг, що підписується належним чином зі своєї сторони у двох примірниках. Акт вважається отриманим в день надходження на адресу, зазначену в п. 13.14 договору. Оплата рахунка або акта постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Сума переплати споживача, за вибором споживача, може бути зарахована в якості оплати наступного розрахункового періоду, або повертається постачальником на розрахунковий рахунок споживача. Сума недоплати споживача підлягає безумовній оплаті споживачем не пізніше 5 робочих днів з дня отримання рахунку.
Відповідно до п.6.1. споживач має право, зокрема, вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або з розрахованою сумою вимагати проведення звіряння розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим договором та чинним законодавством порядку. 
Згідно з п.7.1. договору постачальник зобов`язується, зокрема, нараховувати та виставляти рахунки споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРЕЕ та цим договором.
Цей договір набирає чинність з моменту підписання та діє до 31.03.2023 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до повного їх виконання. Сторони керуючись правом наданим їм ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України та ст.180 Господарського кодексу України, домовились, що умови цього договору розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.01.2023 року (п.13.1. договору).
Відповідно до п.13.11. договору невід`ємною частиною договору є додатки: додаток 1 «Комерційна пропозиція», додаток 2 форма «Прогнозований графік споживання», додаток 3 «Персоніфіковані дані споживача».
Договір підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень.
Сторонами погоджено, підписано та скріплено печатками додаток №1 до договору про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року «Комерційна пропозиція». Відповідно до підрозділу «Ціна» Комерційної пропозиції, ціна розраховується за наступною формулою: Цфакт = Цод*(1+K/100)+T+В+Рнб)*1,2; де
«Цфакт» - вартість електричної енергії за розрахунковий період;
«Цод» - ціна за 1 кВт/год електричної енергії. «Цод» не включає ПДВ, Т, К, В, Р.
«Т» - затверджений Постановою НКРЕКП тариф на послугу передачі електричної енергії НЕК «Укренерго» (оператор системи передачі - ОСП) відповідно до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 року №1788 в розмірі 380,28 грн/МВт*год. «Т» є регульованою складовою ціни договору.
«В» - затверджений постановою НКРЕКП від 19.12.2022 року №1690 тариф на здійснення операцій купівлі-продажу на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку в розмірі 7,61 грн/МВт*год. «В» є регульованою складовою ціни договору.
«К» - коефіцієнт прибутковості постачальника (маржа, вартість послуг учасника). запропонований учасником у відсотках від загальної ціни тендерної пропозиції (Цод), % в розмірі 0%.
« 1,2» - математичне вираження ставки податку на додану вартість (ПІДВ - 20 %), яке нараховується згідно Податкового кодексу України.
«Риб» - вартість неустойки за недотримання споживачем замовлених обсягів споживання електричної енергії у розрахунковому періоді.
Згідно з підрозділом «Спосіб оплати та порядок розрахунків» Комерційної пропозиції, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку споживача або відповідно до інформації про об`єм споживання, отриманої від оператора системи розподілу. Акт за спожиту електричну енергію надається постачальником не пізніше третього робочого дня з дати завершення розрахункового періоду. Постачальник надсилає акт споживачу з дотриманням положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та вимог Закону України «Про електронні довірчі послуги» або шляхом направлення через відділення зв`язку Укрпошти. Надані постачальником акти підлягають оплаті споживачем протягом двадцяти календарних днів з дати отримання. Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах. Сума переплати споживача, за вибором споживача, може бути зарахована в якості оплати наступного розрахункового періоду, або повертається постачальником на розрахунковий рахунок споживача. Сума недоплати споживача підлягає безумовний оплаті споживачем не пізніше 5 робочих днів з дня отримання рахунку.
Підрозділом «Термін дії договору» Комерційної пропозиції встановлено, що договір діє до 31 березня 2023 року а в частині проведення розрахунків – до повного їх виконання.
Послуги з розподілу сплачуються споживачем самостійно відповідно до підрозділу «Оплата послуг з розподілу» комерційної пропозиції.
Додатком №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року сторони погодили «Прогнозований графік споживання».
Споживачем також підписано додаток №3 до договору про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року Повідомлення про персоніфіковані дані споживача.
Сторонами укладено додаткову угоду №1 від 20.02.2023 року до договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року про постачання електричної енергії споживачу, згідно п.1 якої, у зв`язку з відсутністю подальшої потреби сторони дійшли згоди зменшити кількість споживання електричної енергії на 370045 кВт/год та суму договору на 1870000,00 грн та пункт 2.1 договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року про постачання електричної енергії споживачу викласти в наступній редакції: «За договором постачальник продає електричну енергію, ДК 021:2015:09310000-5 – Електрична енергія (електрична енергія) в кількості 937033 кВт/год. споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії, в т.ч. вартість послуг оператора системи передачі електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Сума договору становить 4735229,36 грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 789204,89 грн».
Відповідно до змісту п. 4 додаткової угоди №1 вона є невід`ємною частиною договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року.
Вищевказана додаткова угода №1 від 20.02.2023 року підписана та скріплена печатками сторін.
Матеріали справи також містять укладену сторонами додаткову угоду №2 від 16.03.2023 року до договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року про постачання електричної енергії споживачу, згідно п.1 якої, споживач та постачальник дійшли згоди достроково розірвати договір №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року.
Відповідно до змісту п. 2 додаткової угоди №2, сторони підтверджують, що станом на день укладення цієї угоди постачальник поставив, а споживач прийняв послуги по постачанню електричної енергії в сумі 4735224,89 грн, в т.ч. ПДВ 789204,15 грн.
Залишок невикористаних коштів за договором становить 4,47 грн, в т.ч. ПДВ 0,75 грн (п.3 додаткової угоди №2). 
З моменту набрання чинності цією додатковою угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договором, а в частині оплати до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п.4. додаткової угоди №2).
Вищевказана додаткова угода №2 від 16.03.2023 року підписана та скріплена печатками сторін.
На виконання укладеного договору за період січень, лютий 2023 року позивачем поставлено відповідачу електричну енергію на суму 4735224,89 грн за ціною без ПДВ 4,211200 грн за 1 кВт/год (з ПДВ 5,05344 грн за 1 кВт/год), що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін:
- актом приймання-передачі електричної енергії №34 від 31.01.2023 року, кількість 486407кВт/год, ціна без ПДВ 4,211200 грн, загальна сума з ПДВ 2458028,59 грн;
- актом приймання-передачі електричної енергії №99 від 28.02.2023 року, кількість 450623кВт/год, ціна без ПДВ 4,211200 грн, загальна сума з ПДВ 2277196,30 грн.
На підтвердження проведення розрахунків на загальну суму 4735224,89 грн за вищевказаними актами приймання-передачі позивачем до матеріалів справи надано: платіжне доручення №84 від 09.02.2023 року на суму 2302955,09 грн, платіжну інструкцію №158 від 06.03.2023 року на суму 155073,50 грн, платіжну інструкцію №234 від 23.03.2023 року на суму 2277196,30 грн.
Матеріали справи містять звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель UA-2023-05-15-010720-a від 31.01.2023 року, в якому зазначено, зокрема, номер договору 240123НВКЕЧ, назва номенклатурної позиції предмета закупівлі – електрична енергія, кількість товарів, робіт чи послуг – 1307078 кіловат-година, місце поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг – Україна, відповідно до документації, строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг – по 31 березня 2023 року, одиниця виміру – кіловат-година, ціна договору 6605229,36 UAH з ПДВ, строк виконання договору – від 31 січня 2023 року до 31 березня 2023 року. 
Наказом начальника Новоград-Волинської КЕЧ району №73 від 26.05.2023 року наказано перейменувати з 01.06.2023 року Новоград-Волинську квартирно-експлуатаційну частину (району) на Звягельську квартирно-експлуатаційну частину (району).
До матеріалів справи на обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано витяг з аудиторського звіту №527/18/аз від 10.10.2025 року складений Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та додаток №2.10 (розрахунок) до нього. В обґрунтування наявності математичної помилки в розрахунку ціни за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року про постачання електричної енергії споживачу в аудиторському звіті зазначено: «За договором від 31.01.2023 року №240123НВКЕЧ на постачання 1307078 кВт/год електричної енергії по 5,05 грн за одиницю, вартість товару обрахована шляхом застосування формули, до якої включено завищений комерційний показник середньозваженої вартості електроенергії за грудень 2022 року на РДН (ринку «на добу наперед») для ОС України, яка не є фіксованою, а визначається щомісяця, на основі вільної конкурентної ціни в результаті торгів, що проводить АТ «Оператор ринку». Крім того, до розрахунку включено біржовий показник щодо здійснення купівлі-продажу на ринку, який не береться до уваги при розрахунку вартості покупцям електроенергії. А також, допущено математичну помилку на 0,08 грн у бік збільшення. Крім того, за вищезгаданим договором від 31.01.2023 року №240123ВКЕЧ на постачання 1307078 кВт/год електричної енергії по 5,05 грн за одиницю, допущено математичну помилку на 0,08 грн у бік збільшення вартості. Зокрема, при обрахунку формули, яка застосована ТОВ «Вольт Постач» у розділі 5 договору та у додатку №1 до нього «Комерційна пропозиція», невірно обраховано кінцевий результат, а саме: 3,75482 грн + тариф на передачу (0,38028 грн) + тариф за купівлю на ринку (0,00761грн) +20 % ПДВ = 4,9713 гривень. Натомість, у п. 5.1 договору зазначено 5,05343грн, що призвело до безпідставного витрачання коштів на загальну суму 77,01 тис. гривень (розрахунок у додатку №2.10)».
06.11.2025 року Звягельська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулась до ТОВ «Вольт Постач» з листом-претензією №1565, в якому зазначило про безпідставне витрачання коштів на загальну суму 77,01 тис.грн та просило надати письмові гарантії щодо визнання та відшкодування завданих втрат та сплатити на користь Звягельської КЕЧ (району) суму втрат у сумі 3423,65 тис.грн. 
На думку позивача, факт математичної помилки, встановленої Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України у звіті №527/181/аз від 10.10.2025 року, на 0,08 грн у бік збільшення вартості одного кВт*год за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року, призвело до безпідставного витрачання коштів, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що оцінивши зібрані докази в їх сукупності, позивач не довів належними та допустимими доказами правову підставу для задоволення позову.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Положеннями частини першої статті 638 цього ж Кодексу визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 7 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема, ціна електричної енергії та послуг, що надаються.
Із системного аналізу наведених норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про ринок електричної енергії» вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору, а зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Колегія суддів звертає увагу, що принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України полягає у наданні сторонам права на власний розсуд реалізувати: 1) можливість укласти договір або утриматися від укладення договору; 2) можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи, зокрема, зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Отже, одним із ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин. Законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, не врегульовані цими актами. Сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, але не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в них прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України).
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 року у справі №916/1247/23, особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, сторонами підписано договір №240123НВКЕЧ про постачання електричної енергії споживачу від 31.01.2023 року без зауважень та заперечень.
Як вбачається зі змісту укладеного договору про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року, сторони погодили, що договірна ціна ціни електричної енергії за 1 кВт/год. становить 5,05344 грн з ПДВ (п. 5.1.), що зазначається також у акті приймання-передачі електричної енергії №34 від 31.01.2023 року та акті приймання-передачі електричної енергії №99 від 28.02.2023 року. 
Разом з тим, як правильно зауважено судом першої інстанції, абз. 3 п.5.1. договору відсилає до розрахунку фактичної вартості спожитої електроенергії, а не до визначення динамічної ціни.
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що сторонами повністю виконані умови означеного договору щодо поставки електроенергії за ціною встановленою договором та оплати поставленої електроенергії в повному обсязі.
Колегія суддів зазначає, що ціна, як економічна категорія, означає кількість грошей, за яку продавець згоден продати, а покупець готовий купити одиницю товару. Таким чином, ціна встановлюється (погоджується чи змінюється) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. За таких обставин, зміна такої істотної умови договору як ціна, в односторонньому порядку, без узгодження сторонами, та після проведення оплати та поставки товару в повному обсязі, суперечитиме приписам частини третьої статті 632 ЦК України.
Колегія суддів зауважує, що система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК України).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів (з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності) - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.
Відповідно до частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Як унормовано у статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17, від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Так, встановлені під час проведення контрольних заходів підрозділами аудиту факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним Господарським процесуальним кодексом України (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №910/12793/17, від 21.05.2018 року у справі №922/2310/17, від 07.12.2021 року у справі №922/3816/19 та від 01.12.2022 року у справі №922/2810/21).
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі №917/1064/17 зауважено, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Відповідно до частини 3 статті 26 Бюджетного кодексу України внутрішній аудит - незалежна, об`єктивна діяльність, що передбачає здійснення аудиторських досліджень (оцінки з надання впевненості) та аудиторського консультування для сприяння розпоряднику бюджетних коштів у досягненні цілей, завдань і конкретних результатів своєї діяльності. Внутрішній аудит сприяє покращенню ефективності і результативності в діяльності розпорядника бюджетних коштів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, шляхом застосування систематичного, послідовного підходу до оцінки і вдосконалення організації та функціонування системи управління, внутрішнього контролю, управління ризиками.
Пунктами 2, 3 Положення про Департамент внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, який затверджено Наказом Міністерства оборони України від 05.06.2019 року №280, визначено, що Департамент бере участь у реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва в мирний час та особливий період шляхом виконання завдань та функцій, покладених на Міністерство оборони України (далі - Міноборони), в частині забезпечення реалізації повноважень, наданих підрозділам внутрішнього аудиту Порядком здійснення внутрішнього аудиту та утворення підрозділів внутрішнього аудиту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.2011 року №1001 (зі змінами) (далі - Порядок). Об`єктом внутрішнього аудиту є діяльність Міноборони, структурних підрозділів його апарату, Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), його структурних підрозділів та інших підконтрольних суб`єктів, які належать до сфери управління Міноборони та Генерального штабу (органів військового управління, військових частин, вищих військових навчальних закладів, установ, безпосередньо підпорядкованих Міноборони (далі - структурні підрозділи, безпосередньо підпорядковані Міноборони), інших органів військового управління, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, об`єднань підприємств, а також суб`єктів господарювання, які не є юридичними особами), в повному обсязі або з окремих питань (на окремих етапах) та заходи, що здійснюються відповідними керівниками для забезпечення ефективного функціонування системи внутрішнього контролю (дотримання принципів законності та ефективного використання бюджетних коштів та інших активів, досягнення результатів відповідно до встановленої мети, виконання завдань, планів і вимог щодо їх діяльності). Департамент є самостійним структурним підрозділом апарату Міноборони. У підпорядкуванні Департаменту перебувають територіальні управління внутрішнього аудиту (далі - територіальні управління).
Згідно з пунктом 6 Положення, основним завданням Департаменту є надання Міністру оборони України об`єктивних і незалежних висновків і рекомендацій (пропозицій) щодо: функціонування системи внутрішнього контролю в Міноборони, Генеральному штабі, інших підконтрольних суб`єктах та її вдосконалення; удосконалення системи управління (за винятком оперативного (бойового) управління Збройними Силами); запобігання фактам незаконного, неефективного та нерезультативного використання бюджетних коштів та інших активів; запобігання виникненню помилок чи інших недоліків у діяльності Міноборони, Генерального штабу, інших підконтрольних суб`єктів.
За умовами пункту 3 розділу 7 Стандарт 11 «Документування перебігу та результатів внутрішнього аудиту» Стандартів внутрішнього аудиту, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 04.10.2011 року №1247, офіційним документом проведеного внутрішнього аудиту є аудиторський звіт, який містить: резюме - стислий виклад основних висновків та рекомендацій; основну частину - цілі, обсяг і результати виконання аудиторського завдання; висновки та рекомендації.
Пунктом 8 цього ж розділу визначено, рекомендації за результатами внутрішнього аудиту мають містити конструктивні пропозиції щодо вдосконалення тих аспектів діяльності, стосовно яких проводився внутрішній аудит. Рекомендації мають базуватися на висновках, бути адекватними, конкретними, реальними для впровадження, чітко формулюватись та містити очікуваний результат їх впровадження (оцінку їх можливого впливу на діяльність установи).
Враховуючи наведені вище положення, аудиторський звіт внутрішнього аудиту Міноборони є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав, а викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили.
Місцевий господарський суд правильно виснував, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на виконання сторонами своїх зобов`язань за договором і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Такий підхід відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 18.02.2020 року у справі №910/7984/16 та від 07.12.2021 року у справі №922/3816/19.
Як вбачається зі змісту наявного у матеріалах справи витягу з Аудиторського звіту №527/18/аз від 10.10.2025 року, складеного Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, за договором від 31.01.2023 року №240123ВКЕЧ на постачання 1307078 кВт/год електричної енергії по 5,05 грн за одиницю, допущено математичну помилку на 0,08 грн у бік збільшення вартості. Зокрема, при обрахунку формули, яка застосована ТОВ «Вольт Постач» у розділі 5 договору та у додатку №1 до нього «Комерційна пропозиція», невірно обраховано кінцевий результат, а саме: 3,75482 грн + тариф на передачу (0,38028 грн) + тариф за купівлю на ринку (0,00761грн) +20 % ПДВ = 4,9713 гривень. Натомість, у п. 5.1 договору зазначено 5,05343грн, що призвело до безпідставного витрачання коштів на загальну суму 77,01 тис.гривень.
Водночас, як вже було зазначено апеляційним господарським судом, договір було виконано сторонами без будь-яких зауважень, сторони погодили всі істотні умови договору, зокрема, в частині визначення ціни, порядку обліку та оплати електричної енергії.
Колегія суддів зауважує, що аудиторський звіт є носієм доказової інформації, але не має наперед встановленої сили, не є безумовним і достатнім доказом порушення договірних зобов`язань та не може змінювати умови укладеного і виконаного договору. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що обставини, встановлені під час проведення внутрішнього аудиту не можуть впливати на умови договірних відносин між сторонами, а тим більше їх змінювати. Сам по собі аудиторський звіт не може розглядатись як підстава виникнення зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, оскільки за умови існування між сторонами договірних правовідносин (в яких зокрема сторони встановили тверду ціну поставленої електроенергії) зазначені в аудиторському звіті №527/18/аз від 10.10.2025 року посилання на допущені при укладанні та виконанні договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року помилки (зокрема, математичні) при визначенні ціни договору не можуть впливати на умови укладеного та виконаного сторонами договору. 
Стаття 1212 Цивільного кодексу України, яка зазначена позивачем в обґрунтування як на нормативно-правову підставу для повернення йому спірної суми коштів, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Застосування приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).
Колегія суддів зазначає, що за змістом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Як свідчать матеріали справи, грошові кошти у сумі 77012,63 грн були набуті відповідачем у межах та на підставі виконання ним договірних зобов`язань.
З огляду на викладене вище та враховуючи, що належних, допустимих та достовірних доказів у відповідності до вищезазначених вимог чинного законодавства, на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо стягнення грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, позивачем суду не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Звягельської квартирно-експлуатаційної частини (району) без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 10.03.2026 року у справі №906/1692/25 – без змін.
З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Звягельської квартирно-експлуатаційної частини (району) залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 10.03.2026 року у справі №906/1692/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.В. Россолов