ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 380/4648/25
адміністративне провадження № К/990/54855/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Стеценка С.Г. та Шарапи В.М., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 380/4648/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глиняни Енерджі»
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,
про визнання протиправним та скасування розпорядження,
за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Ніколіна В.В., Гінди О.М., Матковської З.М.) від 02 грудня 2025 року,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глиняни Енерджі» (далі - ТОВ «Глиняни Енерджі», позивач) звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження НКРЕКП від 25 лютого 2025 року № 22-р «Про усунення порушень ТОВ "Глиняни Енерджі"».
2. На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Глиняни Енерджі» зазначало, що оскаржуваним розпорядженням НКРЕКП зобов`язала Товариство у строк до 01 квітня 2025 року усунути порушення підпункту 14 пункту 2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27 грудня 2017 року № 1467 (далі - Ліцензійні умови № 1467), у частині виконання умов укладених договорів, які є обов`язковими для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та забезпечити виконання умов договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом від 20 січня 2020 року № 19/01/20, укладеного з Державним підприємством «Гарантований покупець» (далі - ДП «Гарантований покупець») шляхом забезпечення розрахунків у частині відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії станом на 31 грудня 2024 року у повному обсязі.
Підставою для прийняття цього розпорядження був акт № 28, складений 03 лютого 2025 року за результатами проведення НКРЕКП планової перевірки дотримання ТОВ «Глиняни Енерджі» вимог законодавства та ліцензійних умов з виробництва електричної енергії, в якому вказано про наявність заборгованості ТОВ «Глиняни Енерджі» перед ДП «Гарантований покупець» щодо відшкодування частки вартості врегулювання небалансу.
Позивач не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки ДП «Гарантований покупець» виставило акти приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за період лютий 2022 року - серпень 2022 року (з урахуванням актів коригувань, отриманих Позивачем у наступних періодах) на загальну суму 9 941,89 тис. грн (з ПДВ) із застосуванням формули, вказаної у пункті 9.3 глави 9 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії (далі - Порядок), затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 «Про затвердження нормативно-правових актів, що регулюють діяльність гарантованого покупця та купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною» (далі - Постанова № 641) у редакції постанови НКРЕКП від 15 січня 2021 року № 46 «Про затвердження Змін до постанови НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641» (далі - Постанова НКРЕКП № 46).
Позивач не підписав такі акти приймання-передачі та не оплатив ДП «Гарантований покупець» зазначену суму, оскільки вважав її неузгодженою та такою, що потребує коригування, оскільки суму розраховано за формулою, яку Верховний Суд постановою від 08 вересня 2022 року у справі № 640/4069/21 визнав протиправною та нечинною.
ТОВ «Глиняни Енерджі» листом від 13 лютого 2025 року № 13/02/2025 зверталося до ДП «Гарантований покупець» з проханням здійснити перерахунок розміру частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії з урахуванням постанови Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у справі № 640/4069/21, однак не отримало відповіді. Із моменту складення актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за період лютий 2022 року - серпень 2022 року ДП «Гарантований покупець» не пред`являло претензій чи вимог про сплату відповідних сум та з вересня 2022 року не застосовує формулу, вказану у пункті 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46.
На думку позивача, ДП «Гарантований покупець» має можливості здійснити відповідні коригування актів приймання-передачі у порядку, передбаченому розділом 10 Постанови НКРЕКП № 641 у редакції постанови НКРЕКП від 24 січня 2024 року № 178, який використовується з вересня 2022 року для розрахунку частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії.
3. НКРЕКП не визнала позов, у відзиві зазначала, що ТОВ «Глиняни Енерджі» відповідно до актів приймання-передачі та актів коригування до договору від 20 січня 2020 року № 19/01/20, і акта звірки розрахунків станом на кінець дня 31 грудня 2024 року має заборгованість перед ДП «Гарантований покупець» щодо відшкодування частки вартості врегулювання небалансу - 9 941,89 тис. грн (з ПДВ), що давало йому підстави виносити оскаржуване розпорядження. Положення пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46 втратило чинність лише з 08 вересня 2022 року, тому вартість врегулювання небалансу електричної енергії між ДП «Гарантований покупець» та ТОВ «Глиняни Енерджі» за період лютий 2022 року - серпень 2022 року не підлягає коригуванню.
4. Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначав, що НКРЕКП при винесенні розпорядження від 25 лютого 2025 року № 22-р, не мала застосовувати положення пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
5. Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 10 червня 2025 року відмовив у задоволенні позову.
6. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що визнання 08 вересня 2022 року нечинним пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46 не впливає на нарахування ТОВ «Глиняни Енерджі» заборгованості з врегулювання небалансу електричної енергії за період лютий 2022 року - серпень 2022 року згідно із положеннями зазначеного пункту Порядку, які у той період були діючими та підлягали застосуванню з огляду на положення статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
7. ТОВ «Глиняни Енерджі» оскаржило рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
8. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 02 грудня 2025 року скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року, ухвалив нове рішення про задоволення позову.
9. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що визнання у судовому порядку протиправним та нечинним пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46 унеможливлює застосування цієї норми при визначенні частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за період лютий 2022 року - серпень 2022 року, а вимоги про сплату коштів на підставі таких актів не відповідають критерію добросовісності. Починаючи з вересня 2022 року ДП «Гарантований покупець» не застосовує формулу, передбачену пунктом 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46, а розрахунок частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюється у порядку, передбаченому розділом 10 Постанови № 641 (у редакції постанови НКРЕКП від 24 січня 2024 року № 178), що вказує на наявність можливості здійснити відповідні коригування актів приймання-передачі. Зміст рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2021 року у справі № 640/4069/21 та постановлення Верховним Судом ухвали від 07 грудня 2021 року про відкриття касаційного провадження давали позивачу обґрунтовані підстави розраховувати, що остаточне судове рішення буде позитивним та не погоджувати акти приймання-передачі, складені із застосуванням формули, передбаченої пунктом 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
10. Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, НКРЕКП подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року.
11. На обґрунтування касаційної скарги НКРЕКП зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 58 Конституції України, статей 7, 17 Закону України від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон № 1540-VIII), Закону України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII), підпункту 14 пункту 2.2 Ліцензійних умов № 1467, пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції постанови НКРЕКП від 15 січня 2021 року № 46, порушив положення статей 5, 245, 264, 265 КАС України, а також не врахував правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (про наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним і момент втрати ним чинності), а також висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 02 квітня 2018 року у справі № 814/396/17, від 18 квітня 2018 року у справі № 810/3687/16, від 20 серпня 2019 року у справі № 817/368/16, від 10 вересня 2019 року у справі № 826/3785/16, від 20 травня 2020 року у справі № 817/57/17 (про розмежування правових наслідків визнання незаконним індивідуального та нормативно-правового акта), від 08 лютого 2022 року у справі № 1540/3828/18 (про відмінність у моменті втрати чинності індивідуальними та нормативно-правовими актами, визнаними судом протиправними), від 04 квітня 2024 року у справі № 320/2796/23 (про незворотність дії нормативно-правових актів у часі та неможливість поширення наслідків визнання акта нечинним на правовідносини, що виникли під час його дії). 
Скаржник вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач не повинен виконувати зобов`язання, які виникли у період дії норми, якщо цю норму згодом визнано нечинною, та те, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19, а також висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 та від 07 листопада 2024 року у справі № 380/700/21, оскільки у наведених справах йшлося про нарахування контролюючим органом нових податкових зобов`язань на підставі вже скасованих актів, тоді як у цій справі НКРЕКП жодних нових зобов`язань позивачу не нараховувала, а лише констатувала факт невиконання вже існуючих фінансових зобов`язань, які виникли у лютому - серпні 2022 року в період дії пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46. Водночас постанова Верховного Суду від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 втратила чинність у зв`язку з переглядом справи за нововиявленими обставинами та ухваленням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року.
Скаржник також стверджує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові безпідставно надав оцінку обставинам, які належать до сфери господарських правовідносин, а саме - наявності або відсутності претензій ДП «Гарантований покупець» до позивача про сплату спірних сум та стягнення таких сум у судовому порядку, чим вийшов за межі адміністративної юрисдикції, оскільки такі питання можуть бути предметом розгляду виключно в порядку господарського судочинства за наявності відповідного спору. НКРЕКП наголошує, що предметом цього спору є виключно перевірка дотримання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, а не питання безпосереднього стягнення коштів на користь гарантованого покупця.
12. ТОВ «Глиняни Енерджі» подало відзив, в якому просить залишити касаційну скаргу НКРЕКП без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року без змін, обґрунтовуючи це тим, що відповідач у касаційній скарзі безпідставно ототожнює поняття «визнання протиправним» та «визнання нечинним» нормативно-правового акта. 
На переконання позивача, пункт 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46 є протиправним з моменту його прийняття, а частина друга статті 265 КАС України не регулює питання можливості застосування акта, визнаного судом протиправним. Також ТОВ «Глиняни Енерджі» покликається на висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладений у постанові від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
13. 25 грудня 2025 року НКРЕКП подала до Верховного Суду касаційну скаргу.
14. Верховний Суд ухвалою від 03 лютого 2026 року відкрив касаційне провадження. 
15. 16 лютого 2026 року ТОВ «Глиняни Енерджі» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу.
16. Верховний Суд ухвалою від 19 травня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 20 травня 2026 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
17. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що 20 січня 2020 року ТОВ «Глиняни Енерджі», основним видом діяльності якого є виробництво електроенергії з альтернативних джерел, уклало з Державним підприємством «Гарантований покупець» договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом № 19/01/20 (далі - Договір № 19/01/20).
18. 24 грудня 2019 року НКРЕКП постановою № 3118 видала ТОВ «Глиняни Енерджі» ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії.
19. 16 липня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 640/4069/21, яким визнав протиправним та нечинним підпункт 8 пункту 1 Змін до Постанови НКРЕКП № 641, затверджених Постановою НКРЕКП № 46, у частині викладення у новій редакції пункту 9.3 глави 9 Порядку. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 19 жовтня 2021 року скасував зазначене судове рішення та ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні позову.
20. Верховний Суд постановою від 08 вересня 2022 року у справі № 640/4069/21 скасував постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року та залишив в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2021 року.
21. 13 листопада 2024 року НКРЕКП постановою № 1940 затвердила План здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2025 рік, до якого включено ТОВ «Глиняни Енерджі».
22. На підставі посвідчення на проведення планової перевірки від 31 грудня 2024 року № 333, постанови НКРЕКП від 28 січня 2025 року № 107 «Про збільшення строку проведення планової перевірки ТОВ «Глиняни Енерджі» та посвідчення від 30 січня 2025 року № 55 НКРЕКП провела планову перевірку дотримання ТОВ «Глиняни Енерджі» вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27 грудня 2017 року № 1467 (далі - Ліцензійні умови № 1467), за період діяльності з 26 грудня 2019 року по 31 грудня 2024 року.
23. 03 лютого 2025 року за результатами перевірки НКРЕКП склала акт планової виїзної перевірки № 28, яким зафіксувала порушення позивачем:
-пункту 2.2 глави 2 та підпункту 14 пункту 2.2 глави 2 (у редакції, чинній до 16 січня 2024 року) Ліцензійних умов № 1467 у частині обов`язку ліцензіата виконувати умови договорів, укладення яких є обов`язковим для здійснення діяльності на ринку електричної енергії;
- підпункту 34 пункту 2.2 глави 2 (у редакції, чинній до 20 жовтня 2020 року) та підпункту 33 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов № 1467 (у редакції, чинній до 15 січня 2024 року);
- підпункту 14 пункту 2.2 Ліцензійних умов № 1467 щодо обов`язку ліцензіата виконувати умови договорів, укладення яких є обов`язковим для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, а саме пункту 4.2 Типового договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого Постановою НКРЕКП № 641 (у редакції, чинній до 25 січня 2024 року), яким встановлено, що продавець за «зеленим» тарифом зобов`язаний здійснювати вчасно і в повному обсязі купівлю та оплату частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця відповідно до Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, та нести фінансову відповідальність перед гарантованим покупцем за відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця.
24. В акті № 28 НКРЕКП зазначила, що станом на 31 грудня 2022 року відповідно до актів приймання-передачі та актів коригування до Договору № 19/01/20 заборгованість ТОВ «Глиняни Енерджі» перед ДП «Гарантований покупець» щодо відшкодування частки вартості врегулювання небалансу становила 9 673,44 тис. грн (з ПДВ); станом на 31 грудня 2023 року - 10 136,97 тис. грн (з ПДВ); станом на 31 грудня 2024 року відповідно до актів приймання-передачі, актів коригування та акта звірки розрахунків ДП «Гарантований покупець» з ТОВ «Глиняни Енерджі» - 9 941,89 тис. грн (з ПДВ).
25. 25 лютого 2025 року НКРЕКП на засіданні у формі відкритого слухання за результатами розгляду акта № 28 прийняла:
- постанову № 265, якою застерегла ТОВ «Глиняни Енерджі» щодо недопущення надалі порушення Ліцензійних умов № 1467;
- розпорядження № 22-р «Про усунення порушень ТОВ "Глиняни Енерджі"», яким зобов`язала ТОВ «Глиняни Енерджі» усунути порушення підпункту 14 пункту 2.2 Ліцензійних умов № 1467 у частині виконання умов укладених договорів, які є обов`язковими для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, для чого у строк до 01 квітня 2025 року забезпечити виконання умов Договору № 19/01/20 шляхом забезпечення розрахунків у частині відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії станом на 31 грудня 2024 року у повному обсязі, повідомивши про це НКРЕКП та Відділ НКРЕКП у Львівській області з наданням належним чином завірених копій підтвердних документів.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
26. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також враховуючи межі касаційного перегляду справи, визначені статтею 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
27. Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
28. Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
29. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
30. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
31. Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року не відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи є обґрунтованими з огляду на таке.
32. Ключовим у цій справі є питання правових наслідків визнання протиправним та нечинним пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2021 року у справі № 640/4069/21, яке після скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року було залишено в силі постановою Верховного Суду від 08 вересня 2022 року, а саме, чи поширюються такі наслідки на правовідносини, що виникли з лютого 2022 року до серпня 2022 року в період формальної чинності цієї норми.
33. Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
34. Згідно з частиною дев`ятою статті 264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.
35. Частиною другою статті 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
36. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-153гс20) сформулювала правову позицію, відповідно до якої судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням.
37. Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 1540/3828/18 звернув увагу на відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових, яка полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням. 
38. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 01 березня 2024 року у справі № 910/17615/20, посилаючись на наведену позицію Великої Палати Верховного Суду, дійшла висновку про сталість практики Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 265 КАС України та про те, що процесуальним законодавством регламентовано порядок втрати чинності нормативно-правовим актом в разі визнання його протиправним з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
39. У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 320/2796/23 Верховний Суд додатково вказав, що визнання нормативно-правового акта нечинним не передбачає відновлення прав, порушених у період дії відповідного нормативно-правового акта, а лише припиняє їх порушення з моменту втрати ним чинності. Подібний підхід гарантує позивачу ефективний захист його прав на майбутнє, а з іншого - унеможливлює зловживання позивачем правом на захист з посиланням на встановлену протиправність нормативно-правового акта.
40. Зазначений правовий підхід до дії нормативно-правового акта в часі неодноразово підтримував Конституційний Суд України у Рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, від 04 червня 2019 року № 2-р/2019.
41. Отже, нормативно-правовий акт, визнаний судом протиправним та нечинним, втрачає чинність виключно з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням (якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом), не має зворотної дії в часі та не передбачає відновлення прав, порушених у період його дії, а лише припиняє таке порушення на майбутнє.
42. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що зобов`язання ТОВ «Глиняни Енерджі» щодо відшкодування ДП «Гарантований покупець» частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії виникли у період лютий 2022 року - серпень 2022 року, тобто під час чинності пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46. У цей період зазначена норма була чинною та підлягала застосуванню у відносинах між гарантованим покупцем і продавцями за «зеленим» тарифом.
43. У справі № 640/4069/21 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2021 року, яким визнано протиправним та нечинним підпункт 8 пункту 1 Змін до Постанови НКРЕКП № 641, затверджених Постановою НКРЕКП № 46, у частині викладення в новій редакції пункту 9.3 глави 9 Порядку, було залишене в силі постановою Верховного Суду від 08 вересня 2022 року. Саме з цієї дати (08 вересня 2022 року) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2021 року набрало законної сили та спричинило втрату чинності зазначеною нормою відповідно до частини другої статті 265 КАС України.
44. Верховний Суд у цій справі не переглядає висновок Окружного адміністративного суду міста Києва про протиправність пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46, сформульований у справі № 640/4069/21. Водночас визнання нормативно-правового акта або його окремого положення протиправним та нечинним не означає ретроспективного припинення всіх правових наслідків, що виникли під час формальної чинності такого акта, якщо інше прямо не встановлено законом або судовим рішенням.
45. При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що оскаржуваним розпорядженням НКРЕКП від 25 лютого 2025 року № 22-р не нараховувала позивачу нових майнових зобов`язань на підставі норми, визнаної нечинною, та не застосовувала формулу, передбачену пунктом 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46. 
46. Зміст оскаржуваного розпорядження зводиться до констатації Регулятором факту порушення позивачем підпункту 14 пункту 2.2 Ліцензійних умов № 1467 у частині невиконання умов договору від 20 січня 2020 року № 19/01/20, укладеного з ДП «Гарантований покупець», які є обов`язковими для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та зобов`язання позивача забезпечити виконання таких умов у строк до 01 квітня 2025 року.
47. Відповідно до пунктів 11 і 12 частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII Регулятор контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов, а також розглядає справи про порушення ліцензійних умов та за результатами розгляду приймає рішення про застосування санкцій у випадках, передбачених законом. Згідно з пунктом 1 частини першої та пунктом 1 частини другої цієї ж статті Регулятор приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції. 
48. Таким чином, передбачені оскаржуваним розпорядженням заходи реагування на встановлене порушення ліцензійних умов не є застосуванням норми, визнаної нечинною, а є реалізацією повноважень НКРЕКП, передбачених статтею 17 Закону № 1540-VIII, спрямованих на забезпечення дотримання ліцензіатами ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку електричної енергії.
49. Такий висновок узгоджується з практикою Верховного Суду щодо обов`язковості виконання рішень та правил, установлених у публічно-правовій сфері. Зокрема, у постанові від 19 серпня 2022 року у справі № 160/4933/20 Верховний Суд зазначив, що стосовно рішення Регулятора діє презумпція правомірності, а суб`єкт господарювання повинен діяти за принципом «спочатку виконуй, потім оскаржуй»; оскарження рішення Регулятора саме по собі не зупиняє його виконання. У постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 440/496/22 Верховний Суд наголосив на спеціальному характері контролю НКРЕКП у сферах енергетики та комунальних послуг, обов`язковості рішень Регулятора та допустимості розпорядження про усунення порушень як самостійного заходу реагування на порушення ліцензійних умов.
50. З огляду на це, суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що визнання у судовому порядку протиправним та нечинним пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46 унеможливлює застосування цієї норми для відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за період лютий 2022 року - серпень 2022 року. 
51. Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19 не спростовує наведеної позиції Верховного Суду. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо обов`язку суду під час вирішення конкретного спору не застосовувати нормативно-правовий акт, якщо суд доходить висновку про його невідповідність акту вищої юридичної сили. Натомість у справі № 640/4069/21 пункт 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46 був предметом самостійного оскарження в порядку, передбаченому статтями 264, 265 КАС України, наслідком якого є втрата таким нормативно-правовим актом чинності з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням, якщо інше не встановлено законом або самим судовим рішенням. Тому висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/2098/19 не змінює спеціального правила частини другої статті 265 КАС України та не означає автоматичного припинення чи перегляду зобов`язань, що виникли у період чинності нормативно-правового акта, який згодом був визнаний нечинним.
52. Зазначений підхід повністю узгоджується із загальноєвропейським розумінням принципу правової визначеності (legal certainty), який вимагає передбачуваності правових наслідків судового контролю за нормативно-правовими актами та виваженості щодо ретроспективного перегляду правовідносин, які виникли під час формальної чинності відповідного регуляторного акта. 
53. Стратегічний курс України на набуття повноправного членства в Європейському Союзі, закріплений у преамбулі Конституції України та конкретизований в Угоді про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII, зумовлює необхідність урахування відповідних підходів європейського правопорядку як ціннісного орієнтира для тлумачення національного законодавства у спосіб, сумісний із принципами пропорційності та справедливого балансу інтересів.
54. У праві Європейського Союзу ця ідея, зокрема, відображена у частині другій статті 264 Договору про функціонування Європейського Союзу (Treaty on the Functioning of the European Union), яка надає Суду справедливості ЄС повноваження у разі визнання акта нікчемним самостійно визначити, які з його наслідків мають вважатися остаточними (definitive). 
55. Таке регулювання не є тотожним положенню частини другої статті 265 КАС України, проте запобігає невиправданій дестабілізації правовідносин унаслідок ретроспективного перегляду всіх наслідків чинності нормативно-правового акта.
56. Подібний правовий підхід простежується й у практиці Суду Європейського Союзу, який у рішеннях від 28 лютого 2012 року у справі Inter-Environnement Wallonie ASBL and Terre wallonne ASBL v Rеgion wallonne (Case C-41/11) та від 29 липня 2019 року у справі Inter-Environnement Wallonie and Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (Case C-411/17) як виняток допустив відтермінування правових наслідків недійсності національних актів, прийнятих з порушенням права Союзу, з огляду на потребу запобігання правовому вакууму у сфері охорони довкілля і на необхідність усунення реальної та серйозної загрози переривання електропостачання у державі-члені відповідно. Це підтверджує загальний підхід Суду до захисту правовідносин, які виникли під час формальної чинності нормативного акта, від безпідставного ретроспективного перегляду.
57. Також слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у пункті 39 постанови від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 вказала, що для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях необхідно враховувати тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин), однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.
58. У постановах Верховного Суду від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 та від 07 листопада 2024 року у справі № 380/700/21, на які покликався суд апеляційної інстанції, спірними були правовідносини, що виникали між платниками податків та контролюючими органами у зв`язку з нарахуванням податкових зобов`язань на підставі нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування, які у судовому порядку були визнані протиправними та нечинними. Тобто у тих справах йшлося про створення контролюючим органом нових майнових обов`язків платника податків шляхом безпосереднього застосування нечинної норми.
59. У справі, що розглядається, НКРЕКП жодних нових майнових зобов`язань позивачу не нараховувала та формули, передбаченої пунктом 9.3 глави 9 Порядку у редакції постанови НКРЕКП № 46, не застосовувала, Регулятор лише констатував факт невиконання позивачем уже існуючих фінансових зобов`язань, що виникли в період дії зазначеної норми у правовідносинах між позивачем і ДП «Гарантований покупець».
60. Таким чином, правовідносини у справах № 160/1088/19 та № 380/700/21 не є подібними за об`єктом, суб`єктним складом, підставами виникнення у цій справі, що виключає можливість застосування викладених у наведених справах правових висновків.
61. Очікування ТОВ «Глиняни Енерджі» щодо можливого результату судового перегляду пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46 не може бути ототожнене з легітимним очікуванням, яке саме по собі звільняє ліцензіата від обов`язку дотримуватися правил ліцензованої діяльності у період формальної чинності відповідної норми. 
62. У практиці Європейського суду з прав людини сформульовано чіткі критерії, за яких очікування особи можуть кваліфікуватися як «легітимне очікування» (legitimate expectation) у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні Великої Палати у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopeckэ v. Slovakia [GC], заява № 44912/98, пункти 49-50) Європейський суд з прав людини зазначив, що існує суттєва різниця між простим сподіванням, яким би розумним і зрозумілим воно не було, та «легітимним очікуванням», яке має бути більш конкретним за характером, ніж просте сподівання, та ґрунтуватися на правовому положенні або юридичному акті, такому як судове рішення. Зокрема, «легітимне очікування» не виникає у ситуаціях, коли існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного права, а доводи заявника згодом відхиляються національними судами. 
63. Саме лише оскарження нормативно-правового акта або очікування його можливого скасування в майбутньому не усуває обов`язку учасника регульованого ринку електричної енергії виконувати чинні на відповідний час правила, якщо інше не встановлено законом або судовим рішенням.
64. Верховний Суд підкреслює, що учасник ринку електричної енергії не наділений правом на власний розсуд не виконувати обов`язку щодо сплати частки відшкодування вартості врегулювання небалансу у порядку, передбаченому пунктом 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46, у період чинності цієї норми. 
65. Пункт 9 частини четвертої статті 30 Закону № 2019-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначав, що виробники зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії за цінами, визначеними відповідно до правил ринку, у разі невиконання ними акцептованих оператором системи передачі погодинних графіків електричної енергії з урахуванням особливостей, встановлених частиною шостою статті 71 цього Закону для виробників за "зеленим" тарифом.
66. Підпункт 14 пункту 2.2 Ліцензійних умов № 1467 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачав, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен укласти договори, які є обов`язковими для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови цих договорів, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувати за електричну енергію, куплену на ринку електричної енергії, та за послуги, що надаються на ринку електричної енергії.
67. До таких договорів належить, зокрема, договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, укладений із гарантованим покупцем, типова форма якого затверджена Постановою НКРЕКП № 641.
68. Пункт 4.2 Типового договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого Постановою НКРЕКП № 641 у редакції, чинній до 25 січня 2024 року, встановлює, що продавець за «зеленим» тарифом зобов`язаний здійснювати вчасно і в повному обсязі купівлю та оплату частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця відповідно до Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї. 
69. Таким чином, сплата частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії є обов`язком продавця за «зеленим» тарифом та умовою здійснення ліцензованої господарської діяльності з виробництва електричної енергії. 
70. Виконання цього обов`язку забезпечується механізмами державного контролю Регулятора відповідно до пунктів 11 та 12 частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII. 
71. За таких обставин невиконання ТОВ «Глиняни Енерджі» обов`язку щодо сплати частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за період лютий 2022 року - серпень 2022 року, нарахованої відповідно до пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46, є порушенням підпункту 14 пункту 2.2 Ліцензійних умов № 1467.
72. Право особи оскаржити нормативно-правовий акт шляхом звернення до адміністративного суду, передбачене частиною третьою статті 264 КАС України, не означає звільнення такої особи від обов`язку виконувати приписи цього акта в період його чинності. Сам факт подання позову про визнання нормативно-правового акта нечинним не зупиняє його чинності та не звільняє учасників відповідних правовідносин від виконання його приписів до моменту втрати ним чинності у порядку, передбаченому частиною другою статті 265 КАС України.
73. Такий підхід відповідає також загальному висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 320/14138/21, про те, що правила поведінки, створені у правовій державі для захисту публічного інтересу та прав інших осіб, втрачають практичне значення, якщо вони не виконуються. 
74. Зазначене особливо стосується сфери енергетики, де ліцензований характер господарської діяльності та підвищена соціальна значущість стабільного функціонування ринку виключають можливість для учасника ринку на власний розсуд відмовлятися від виконання правил ліцензованої діяльності з посиланням на незгоду з ними або на факт їх оскарження у судовому порядку.
75. Верховний Суд також враховує, що вирішення цього спору потребує забезпечення справедливого балансу між приватним майновим інтересом Позивача та публічним інтересом у стабільному, передбачуваному й недискримінаційному функціонуванні ринку електричної енергії.
76. Справедливість у публічно-правовому спорі не може розглядатися відокремлено від принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права. Одним із проявів цього принципу є передбачуваність правових наслідків судового рішення про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним. 
77. Саме тому частина друга статті 265 КАС України пов`язує втрату чинності нормативно-правовим актом із моментом набрання законної сили відповідним судовим рішенням, якщо інше не встановлено законом або судовим рішенням.
78. У сфері енергетики, яка функціонує в умовах спеціального ліцензійного режиму та має значну суспільну важливість, вибіркове невиконання учасниками ринку обов`язкових правил і договорів здатне порушити рівність учасників ринку, передбачуваність розрахунків та ефективність державного регулювання. 
79. З огляду на це сам факт незгоди ліцензіата з розрахунком заборгованості або подальше визнання відповідної регуляторної норми нечинною не може автоматично свідчити про протиправність регуляторного реагування НКРЕКП.
80. Водночас питання правильності розрахунку та обсягу спірних сум, а також наявності підстав для їх коригування мають цивільно-правову природу та можуть бути предметом самостійного спору між сторонами договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Однак вирішення таких питань не входить до предмета адміністративного спору, який обмежений перевіркою правомірності оскаржуваного Розпорядження НКРЕКП як заходу реагування Регулятора на встановлене порушення ліцензійних умов.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
81. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
82. За правилами частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
83. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, правильно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржуване розпорядження НКРЕКП від 25 лютого 2025 року № 22-р прийняте Регулятором у межах повноважень, передбачених статтею 17 Закону № 1540-VIII, з дотриманням принципу законності та правомірно констатує факт порушення позивачем підпункту 14 пункту 2.2 Ліцензійних умов № 1467 у частині невиконання умов договору від 20 січня 2020 року № 19/01/20, укладеного з ДП «Гарантований покупець». 
84. Висновок суду першої інстанції про те, що визнання нечинним пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46 не впливає на ліцензійні зобов`язання позивача, які виникли у період чинності цієї норми, відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду щодо моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом протиправним та нечинним, і відповідає вимогам статей 2, 242 КАС України.
85. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, неправильно застосував норми пункту 9 частини четвертої статті 30 Закону № 2019-VIII, підпункту 14 пункту 2.2 Ліцензійних умов № 1467, пункту 9.3 глави 9 Порядку у редакції Постанови НКРЕКП № 46 та порушив положення частини другої статті 265 КАС України, поширивши наслідки визнання цієї норми нечинною на правовідносини, що виникли у період її чинності.
86. Крім того, апеляційний суд надав правову оцінку обставинам взаємовідносин між ТОВ «Глиняни Енерджі» і ДП «Гарантований покупець», зокрема непред`явленню претензій про сплату спірних сум та нестягненню цих сум у судовому порядку, які виходять за межі предмета цього адміністративного спору. 
87. За таких обставин касаційну скаргу НКРЕКП слід задовольнити, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року скасувати, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року залишити в силі.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у справі № 380/4648/25 скасувати, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач Я.О. Берназюк
Судді С.Г. Стеценко
В.М. Шарапа