Справа № 364/126/26
Провадження № 2/364/201/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026 , Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,
за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в селищі Володарка, в режимі відеоконференції, справу за позовом 
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , № тел. НОМЕР_2 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , електронний кабінет в ЄСІТС відсутній),

представниця позивачки ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , № тел. НОМЕР_4 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 
до 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосптехніка Нова» код ЄДРПОУ 03744215 (адреса: вул. Зарічна, 100, селище Володарка, Білоцерківського району, Київської області, 09301, № тел.: 380456952245, е-пошта: info@sgtnova.com.ua ),
представниця відповідача Марценюк Леся Анатоліївна (РНОКПП НОМЕР_5 , свідоцтво серії КС № 8616/10 від 27.12.2019, адреса: АДРЕСА_3 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_3 , № тел. НОМЕР_6 , наявний електронний кабінет )

про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати,

У С Т А Н О В И В:

03.02.2026 зазначена позовна заява надійшла до Володарського районного суду Київської області засобами поштового зв`язку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано судді Моргун Г.Л.
Позивачка, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та на ст. ст. 133, 137, 141, 175, 176, 177 ЦПК України, просить суд :
-позовні вимоги задовольнити;
-розірвати договір оренди землі № 20 від 18 квітня 2010 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ « Сільгосптехніка Нова», відносно земельної ділянки площею 4,491 га, розташованої за адресою: Київська область, Білоцерківський (Володарський) район, Володарська селищна (Біліївська сільська) рада, кадастровий номер 3221680400:03:003:0035, належної ОСОБА_1 у порядку спадкування;
-стягнути з ТОВ «Сільгосптехніка Нова» код ЄДРПОУ 03744215 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі № 20 від 18 квітня 2010 року:
-21564,87 грн сума основного боргу з виплати орендної плати; 6991 грн 3 % річних; 31366,50 грн інфляційних; 42,39 грн пені;
-судові витрати: 2662,40 грн сплаченого судового збору; 20000,00 грн витрати за надання правничої допомоги; 5000,00 грн витрати за послуги спеціаліста.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, щоміж ОСОБА_3 та відповідачем 18.04.2010 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,491 га строком на 49 років. Позивач набула право власності на земельну ділянку у порядку спадкування 19.11.2025 та повідомила відповідача про зміну власника. Відповідач, систематично не виконував обов`язок зі сплати орендної плати, зокрема після 2010 року орендна плата фактично не сплачувалась протягом тривалого часу, що на її думку є підставою для розірвання договору відповідно до вимог законодавства. Станом на 01.01.2026 утворилась заборгованість, яка частково погашена відповідачем після направлення досудової претензії, однак у повному обсязі не сплачена, у розмірі 21564,87 гривень. Систематична несплата орендної плати, що відповідно до ст. 141 ЗК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» позивач вважає є підставою для розірвання договору.

10.02.2026 судом відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 09.03.2026 о 10:30.
25.02.2026 представниця відповідача надіслала на адресу суду відзив (а.с.132-139), яким заперечує проти вимог в обґрунтування зазначає, що договір оренди землі № 20 від 18.04.2010 було укладено між ОСОБА_3 та ТОВ «Сільгосптехніка Нова». Строк оренди визначений договором - 49 років. Відповідно до п. 9 договору оренди розмір орендної плати складає 2 239,21 грн. 18.05.2010 відповідач сплатив на користь ОСОБА_3 готівкою через касу товариства 25 000,00 грн - це кошти, після утримання ПДФО у розмірі 15% що становить 4 411,76 грн. Тобто, розмір орендної плати, що був виплачений 18.05.2010 року складає - 29 411,76 грн. Враховуючи розмір орендної плати, визначений договором оренди, то період за який було виплачено орендну плату наперед складає: 29 411,76 грн. / 2 239,21 грн = 13 років 2 місяці. Відповідач вважає, що орендна плата була виплачена спадкодавцю наперед до червня 2023 року включно.
19.11.2025 позивачка набула права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, однак не повідомила про це відповідача, лише 24.02.2026 товариству стало відомо про зміну власника земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття нею права власності, зобов`язана повідомити про це її користувачів. Разом з тим, позивачка не повідомила реквізитів для здійснення розрахунків за орендну плату. Розмір орендної плати відповідно до договору оренди, який підлягав до сплати за період з липня 2023 року по 31.12.2025 складав 5 598,00 грн. 02.01.2026 відповідач здійснив виплату орендної плати на користь позивачки у розмірі 40 828,13 грн, з яких утримано 18% ПДФО та 5 % військового збору. 
Зазначила, що жодних претензій від ОСОБА_3 до моменту її смерті не було, оскільки вона визнавала факт виконання відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати за договором оренди. У зв`язку з відсутністю заборгованості за договором оренди представниця відповідача вказує на відсутність підстави для розірвання договору.

23.03.2026 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, якою представниця позивача вказує, що позивачка не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву.Вважає їх необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, та такими, що спростовуються матеріалами справи і нормами чинного законодавства України. Факт здійснення відповідачем платежу лише 02.01.2026 , тобто після направлення досудової претензії, сам по собі підтверджує наявність заборгованості до моменту звернення позивача та несвоєчасність виконання зобов`язання. Крім того, сам факт здійснення відповідачем платежу 02.01.2026 після отримання досудової претензії свідчить про визнання ним наявності заборгованості, оскільки у разі відсутності боргу обов`язок здійснювати відповідні платежі був би відсутній. Зазначене також підтверджується призначенням платежу («орендна плата за 2023- 2028 роки»), що прямо вказує на самостійне визначення відповідачем періоду, за який здійснюється оплата, та спростовує доводи про повне виконання зобов`язань у попередні періоди. 
Зазначає, що виконання зобов`язання після прострочення не звільняє від відповідальності та не спростовує факту порушення. Фактичні обставини справи свідчать про тривалу несплату орендної плати протягом декількох років, що є достатньою та самостійною підставою для розірвання договору. Отже, підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки), повна несплата орендної плати у строки, визначені договором.
Заперечення відповідача щодо розрахунку заборгованості не спростовують самого факту прострочення виконання грошового зобов`язання та не звільняють його від передбаченої законом відповідальності. Отже, наведені відповідачем доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами. Тоді як матеріали справи свідчать про систематичне невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати. Посилання на нібито авансову оплату, прострочення кредитора та відсутність заборгованості спростовуються як умовами договору, так і фактичними діями самого відповідача, зокрема здійсненням платежу лише після пред`явлення вимоги. За таких обставин, вказує представниця позивачки, наявні всі передбачені законом підстави для розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості у повному обсязі.

23.03.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.06.2025 о 11:00.
17.04.2026 представниця позивачки надала пояснення ( а.с. 198-205), якими підтримала позовні вимоги та вчергове наголосила, що станом на 01.01.2026 утворилась заборгованість з орендної плати у розмірі 52'953,00 грн, а також позивачем нараховано 3% річних у сумі 6'991 грн, інфляційні втрати у сумі 31'366,50 грн та пеня у сумі 42,39 грн; розрахунки здійснено з урахуванням індексації та підтверджуються відповідними розрахунками, доданими до позовної заяви. 02.01.2026 року відповідач здійснив оплату на користь позивачки в розмірі 31'388,13 грн як часткової сплати заборгованості, тоді як відповідач у відзиві вказує на виплату 40'828,13 грн із утриманням 18% податку на доходи фізичних осіб та 5% військового збору. У призначенні окремих платежів відповідач зазначив, що оплата здійснюється як «орендна плата за земельний пай за 2023-2028 роки», про що зазначено у банківських виписках. Зазначила, що відповідач протягом тривалого часу не виконував обов`язок зі сплати орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості. Також вказувала, що одноразова виплата коштів у 2010 році не підтверджує сплату орендної плати наперед, а неповідомлення про зміну власника земельної ділянки не звільняло відповідача від обов`язку належного виконання грошового зобов`язання. Крім того, представниця позивачки зазначала, що відповідач мав можливість виконати свій обов`язок шляхом внесення коштів на депозит нотаріуса чи суду, а здійснення платежу після пред`явлення претензії та звернення до суду свідчить про наявність прострочення виконання зобов`язання.

Представниця позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та поясненнях наданих суду.  Вказувала, що оскільки відповідачем систематично порушуються умови договору, та відповідно права позивача, просила стягнути заборгованість зазначену у позові та розірвати укладений між сторонами договір оренди землі. Просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представниця відповідача заперечувала проти позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність та недоведеність. Зазначила, що орендар не має заборгованості перед позивачем, а доводи останньої про це є суперечливими та непослідовними. 
Ознайомившись з позовом, відзивом, відповіддю на відзив, поясненнями, матеріалами справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, суд вважає, що наявні всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 18.04.2010 між ОСОБА_3 та ТОВ «Сільгосптехніка Нова» укладено договір оренди землі №20 (а.с.16-19, 20), щодо земельної ділянки площею 4,491 га, кадастровий номер 3221680400:03:003:0035, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 49 років.
Згідно умов договору орендна плата вноситься у строки вересень-листопад, орендарем у розмірі 2239,21 грн або інші с/г послуги, с/г продукція. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Розмір орендної плати переглядається по мірі потреби: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції4 погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом. У разі невнесення орендної плати у строки визначені цим договором справляється пеня у розмірі 0,01 %несплаченої суми за кожен день прострочення.Земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарських культур. Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення.
18.05.2010 ТОВ «Сільгосптехніка» провів оплату на користь ОСОБА_3 готівкою через касу товариства 25 000,00 грн, про що свідчить долучений до матеріалів справи видатковий касовий ордер ( а.с.32).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права Договір оренди земельної ділянки земельної ділянки кадастровий номер 3221680400:03:003:0035, площа 4,491, цільове призначення:для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису інше речове право:26495693, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(із відкриттям розділу), індексний номер:41473819 від 06.06.2018 (а.с.24-25).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 19 листопада 2025 року набула права власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку 4,491 га після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.21-22). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1570273532216 згідно витягу з Державного реєстру речових прав (а.с.23).
02.01.2026 відповідач здійснив виплату орендної плати на користь позивачки у розмірі 40 828,13 грн, з яких утримано 18% ПДФО та 5 % військового збору, що склало 31388,13 грн ( а.с.33).

Зазначені обставини відповідно до ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, оскільки вони визнаються усіма учасниками провадження, про що неодноразово зазначала, як сторона позивача так і сторона відповідача. Суд приймає таке визнання оскільки не має сумнівів щодо достовірності цих обставин та відсутності примусу.

Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом зазначала, що 18.10.2010 відповідачем було проведено оплату орендодавцю у розмірі 25 000,00 грн і після того протягом 15 років орендодавець не проводив сплату орендної плати. 02.01.2026 позивачем було направлено претензію на адресу відповідача, після чого на рахунок позивача було проведено оплату у розмірі 31388,13 грн, в призначені платежу було зазначено, що це орендна плата за 2023-2028 р.р. У позові посилається на заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди, що, на її думку свідчить про систематиче порушення умов договору оренди земельної ділянки та є підставою для стягнення коштів та розірвання договору оренди.

Матеріали справи вказують, що відповідачем 18 травня 2010 року ОСОБА_3 було видано на руки готівковими коштами 25 000,00 грн - це кошти, після утримання ПДФО у розмірі 15% що становить 4 411,76 грн, тобто, розмір орендної плати, що був виплачений складає - 29 411,76 грн. Враховуючи розмір орендної плати, визачений договором оренди, то період за який було виплачено орендну плату наперед складає: 29 411,76 грн. / 2 239,21 грн. = 13 років 2 місяці Тобто, орендна плата була виплачена спадкодавцю наперед до червня 2023 року включно. Із свідоцтва про право на спадщину за законом, яке додано до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 , мати позивачки набула у власність земельну ділянку кадастровий номер 3221680400:03:003:0035 - 21.07.2023. 19.11.2025 позивачка набула права власності на земельну ділянку. Однак не виконала вимоги ст. 148-1 ЗК України та не повідомила про зміну власника земельної ділянки. Відтак відповідач не міг довідатися про зміну власника та про платіжні реквізити для сплати орендної плати. Як тільки ТОВ «Сільгосптехніка Нова» стало відомо про зміну власника, підприємством була проведена належна орендна плата відповідно до умов договору оренди землі № 20 від 18.04.2010.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".
Закон України "Про оренду землі" визначає умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно до статті 1 Закону "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельний кодекс України (надалі - ЗК України), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Частинами першою-третьою статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря.
Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата (недоплата) орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, якщо таке порушення умов договору буде кваліфіковане як істотне.
Велика Палата ВС зазначила, що правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи ч. 2 ст. 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки доповнюють одні одних.
Підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма в такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми ч. 2 ст. 651 ЦК України немає потреби.
Якщо має місце сплата орендної плати в меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, застосовується правило ч. 2 ст. 651 ЦК України у разі істотності порушення договору іншою стороною. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.
Аналіз вище вказаних норм права, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, дає можливість зробити висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Щодо доводів представниці позивачки про те, що відповідач відповідно до ст. 537 ЦК України мав можливість вносити орендну плату на депозитний рахунок нотаріуса, суд зазначає таке.
Внесення боргу на депозит нотаріуса є правом боржника, а не його обов`язком, та застосовується у випадках, прямо передбачених законом, зокрема якщо кредитор відсутній у місці виконання зобов`язання, ухиляється від прийняття виконання або існує інше прострочення кредитора.
Разом із тим матеріали справи не містять доказів того, що відповідачу було відомо про смерть первісного орендодавця, про перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи чи про особу нового власника земельної ділянки.
За таких обставин відсутність внесення орендної плати на депозит нотаріуса сама по собі не може свідчити про неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором оренди землі та не спростовує висновку суду про відсутність систематичної несплати орендної плати з вини відповідача.
Судом установлено, що після смерті первісного орендодавця ОСОБА_3 , відповідач не був повідомлений про перехід права власності на спірну земельну ділянку до іншої особи та не був повідомлений про платіжні реквізити нового власника.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання позивачкою чи її правопопередником вимог ч. 3 ст. 148-1 Земельного кодексу України щодо повідомлення користувача земельної ділянки про перехід права власності.
За відсутності такого повідомлення відповідач був об`єктивно позбавлений можливості належним чином виконувати обов`язок зі сплати орендної плати новому власнику земельної ділянки.
Крім того, після отримання інформації про нового власника земельної ділянки, відповідачем було проведено оплату орендної плати на користь позивачки, що сторонами не заперечується.
Таким чином, суд доходить висновку, що неотримання позивачкою орендної плати було зумовлене насамперед невиконанням обов`язку щодо повідомлення орендаря про зміну власника земельної ділянки та надання платіжних реквізитів, а не умисним ухиленням відповідача від виконання договірних зобов`язань.
За таких обставин підстави для висновку про систематичне порушення відповідачем умов договору оренди землі та для розірвання договору оренди, стягнення заборгованості, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені - відсутні.
Підсумовуючи, суд зазначає, що за встановлених обставин несвоєчасне отримання позивачкою орендної плати було зумовлене невиконанням нею обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, а тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за таке прострочення, а також для стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені.
При цьому, враховуючи здійснення відповідачем виплати орендної плати після отримання відомостей про нового власника земельної ділянки та його платіжні реквізити, суд не вбачає підстав для стягнення орендної плати в судовому порядку. Суд зазначає, що невиконання позивачкою обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, не припиняло обов`язку відповідача зі сплати орендної плати, однак за встановлених обставин виключало можливість покладення на нього відповідальності за несвоєчасне виконання такого обов`язку та не може розцінюватися як систематичне порушення умов договору оренди землі. Суд також враховує, що на момент ухвалення рішення відповідачем здійснено оплату орендної плати, у зв`язку з чим право позивачки на отримання відповідних платежів фактично відновлено. 
За таких обставин суд не встановив з боку відповідача такого порушення прав позивачки, яке могло б бути підставою для розірвання договору оренди землі та застосування до нього цивільно-правової відповідальності. Інших обставин які є підставою для розірвання договору оренди землі позивачем не наведено. З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються судом на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представниця відповідача заявила про понесені судові витрати, зокрема зазначила, що 18.02.2026 між нею та відповідачем укладено договір про надання правничої допомоги. Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) № 1 відповідно до якого за надання послуг клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 30 000, 00 грн гонорар адвоката за надані послуги. Крім того, умовами договору передбачено сплату гонорару успіху у розмірі 10 000,00 грн у відповідності до п. 4.2. договору, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосптехніка Нова» понесені судові витрати у розмірі 40 000,00 грн.
Оцінюючи подані відповідачем докази на підтвердження понесених нею витрат, суд встановив, що зазначені представницею відповідача витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги «складання відзиву» та «участь у судовому розгляді справи» (акт №1) мають організаційний характер та зводяться до формування правової позиції відповідача та є складовою підготовки захисту у судовому процесі і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги, як окрема послуга. Окрім того акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 містить лише загальні дії, як то складання відзиву на позовну заяву та нетривала участь у судовому розгляді справи у режимі відеоконференції, без деталізації витраченого часу та обсягу виконаних робіт. Отже, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та пропорційності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Суд перевірив, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними, обгрунтованими. Враховуючи складність справи, значення справи для сторін, незначну тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, критерій розумності розміру судових витрат відносно конкретних обставин справи, а також враховуючи, що гонорар успіху не є обов`язковим для компенсації іншою стороною, доходить висновку, що до стягнення з позивачки на користь відповідача підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000,00 грн, який є співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 15, 21, 22, 30 Закону України «Про оренду землі», ст. 148-1 ЗК України, ст. ст. 11, 15, 526, 627, 628, 629, 651, 652, 653 ЦК України, ст.ст.12, 13, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосптехніка Нова» (код ЄДРПОУ 03744215) про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосптехніка Нова» ( код ЄДРПОУ 03744215, адреса: вул. Зарічна, 100, селище Володарка, Білоцерківського району, Київської області, 09301), витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.

Повний текст судового рішення складено 29 червня 2026 року.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       Г. Л. Моргун