ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/5441/25 пров. № А/857/12998/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Пліша М.А., Судової – Хомюк Н.М.,
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р. 
за участю представника позивача Бобик Ю.І.
за участю представника відповідача Медицької С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року, прийняте суддею Біньковською Н.В. о 15 годині 06 хвилині, у м. Івано - Франківську, повний текст складено 06 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування п.78.3 рішення від 27.06.2025 №146-53 та зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області (далі – відповідач) та просить визнати протиправним та скасувати пункт 78.3 рішення Івано-Франківської міської ради, 53 сесії, восьмого демократичного скликання від 27.06.2025 за № 146-53, яким відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2580 га, розташованої в АДРЕСА_1 , для обслуговування нежитлового приміщення;
- зобов`язати надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 78.3 рішення Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області №146-53 від 27.06.2025 «Про земельні питання». Зобов`язано Івано-Франківську міську раду Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.02.2025 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення (зміни цільового призначення) земельної ділянки, та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у рішенні суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд виходив з того, що зі змісту спірного пункту 78.3 рішення Івано-Франківської міської ради від 27.06.2025 №146-53 не встановлено жодної підстави для відмови позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбаченої ч. 3 ст. 123 ЗК України. Тобто, таке рішення відповідача є необґрунтованим та невмотивованим, що є істотним порушенням вимог законодавства і як наслідок, самостійною підставою для його скасування.
Суд зауважив, що розглядувана земельна ділянка є несформованою, у зв`язку з чим вона не віднесена, зокрема, і до категорії земель автомобільного транспорту на що покликається відповідач.
Також зазначено, що у Івано-Франківської міської ради ще не настали підстави посилатись на можливість/неможливість забудови позивачем земельної ділянки чи обмеження в забудові через червоні лінії, адже таких прав відповідача не порушено.
Як встановлено судом, нежитлова будівля (заправка) загальною площею 21,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності ОСОБА_1 . Відтак, твердження відповідача у спірному випадку про необхідність проведення земельних торгів є безпідставними.
Стосовно аргументів відповідача про те, що у заяві про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачем була зазначена орієнтовна площа 0,2580 га, що більш ніж у 100 разів перевищує площу об`єкта нерухомості, для обслуговування якого необхідна ділянка, суд зауважив, що згідно вимог статті 123 ЗК України в заяві зазначається саме орієнтовний розмір земельної ділянки. Відтак відповідач, при розгляді такої заяви, має право застосувати у разі потреби розумний розсуд щодо розміру земельної ділянки, достатньої для обслуговування об`єкта нерухомості.
Разом з тим, на думку суду, у цій справі відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення вказаної, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу.
За таких обставин, належним способом захисту та відновлення прав позивача є позиція висловлена в резолютивній частині судового рішення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням сторонами подано апеляційні скарги.
Позивач обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд помилково послався на дискреційні повноваження відповідача. Також, не враховано із покликанням на судову практику, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення відповідача. Тому, не встановивши зі сторони позивача порушень вимог законодавства при поданні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд повинен був зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою на відповідну земельну ділянку, а відтак в цій частині судове рішення підлягає скасуванню. 

Відповідач наводить наступні доводи в апеляційній скарзі. Так, оскільки нежитлова будівля, для обслуговування якої позивач має намір взяти земельну ділянку в оренду по своїй правовій природі є об`єктом дорожнього сервісу, то земельна ділянка мала б формуватися як земельні ділянки транспорту. Тому, Івано-Франківська міська рада правомірно відмовила у наданні такого дозволу через невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам Генерального плану села Узин. У пункті 32 Додатку 1 оскаржуваного рішення у примітці є посилання на Довідку з містобудівного кадастру №39148, однак суд, першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам.
Власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована і яка є необхідною для її обслуговування. Відповідно до документів, що були подані позивачем, площа нежитлової будівлі, розташованої в АДРЕСА_1 , складає 21.9 кв.м., однак позивачем була зазначена орієнтовна площа 0,2580 га, що більш ніж в 100 раз перевищує площу нежитлової будівлі для обслуговування якої необхідна земельна ділянка. 
Відтак, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, розмір якої не визначений та не був оформлений попереднім власником, позивач вправі вимагати оформлення права користування на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлею та на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування. А для отримання в оренду земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (заправки) (будівництва та обслуговування будівель торгівлі 03.07) та у розмірах, що значно перевищує площу належної позивачу нежитлової будівлі (заправки), передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями статей 134 , 135 Земельного кодексу України. 
Стороною позивача подано відзив на вказану апеляцію в якому спростовуються обґрунтування останньої та підтримується судове рішення в частині задоволених вимог.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.02.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення (зміни цільового призначення) земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування нежитлової будівлі (заправки) (для будівництва і обслуговування будівель торгівлі - 03.07), орієнтовною площею 0,2580 га (а.с.45).
Рішенням Івано-Франківської міської ради від 27.06.2025 за №146-53 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2580 га, розташованої в АДРЕСА_1 , для обслуговування нежитлового приміщення (а.с.7).
Не погодившись з означеним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та оспореному судовому рішенню в межах вимог ст. 308 КАС України суд виходить з наступного.
В силу положень частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі також - Закон №280/97-ВР) визначено, що питання регулювання земельних відносин відповідно до закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
За змістом ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі: проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у разі поділу та/або об`єднання земельних ділянок.

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною 2 статті 123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У заяві зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно із ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає заяву і дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Отже, особа набуває право користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. У разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом, розробляються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою. Відповідний орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву і дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні. 

При цьому, Земельним кодексом (ЗК) України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 123 ЗК України.
Отже, орган місцевого самоврядування в разі прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинен вказати конкретну підставу, передбачену чинним земельним законодавством, для такої відмови. 

Виходячи з аналізу наведених правових норм, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що в оспореному рішенні відповідача не зазначено будь-якої причини ненадання чи неможливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, також жодної підстави з посилання на норми чинного законодавства, що є окремою підставою для його скасування.
Щодо твердження відповідача в статусі апелянта про те, що спірна земельна ділянка може бути передана в оренду виключно на конкурентних засада (земельних торгах), то слід врахувати, що відповідно до Свідоцтва від 30.07.2015, яке посвідчене приватним нотаріусом Тисменицького нотаріального округу Угорчак Н.М. за № 1194, ОСОБА_1 належить на праві власності майно, яке складається з нежитлової будівлі (заправки) загальною площею 21,9 кв.м., за адресою 
АДРЕСА_1 про яку веде мову відповідач, це комплекс будинків, споруд, технологічного обладнання, призначений для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту). Однак, жодних доказів, що належна позивачу будівля є будівлею АЗС чи використовувалась як АЗС відповідачем не подано та такі відсутні в матеріалах справи. 

Відповідно до відомостей про об`єкт зазначених у довідці №39148, дата погодження довідки 08.03.2024, вказано, зокрема: місцезнаходження земельної ділянки – АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки – відсутній, фактичне використання – дані відсутні, площа – 2590 м.кв. цільове використання – дані відсутні. У розділі містобудівна інформація вказано території виробничі, складські та комунальні, території зелених насаджень загального користування (згідно Генерального плану с.Узин). 
Відтак вбачається, що відповідно до даних містобудівного кадастру, зазначена земельна ділянка це території виробничі, складські та комунальні, території зелених насаджень загального користування. Жодних даних про розміщення автозаправної станції чи заправки не містить. Окрім цього згідно фотографій наявних у матеріалах справи, це нежитлова будівля прямокутної форми, яка складається з однієї кімнати.

Посилаючись на статтю 134 ЗК України, відповідач обґрунтовуючи необхідність проведення торгів, не зазначає про чітку забору щодо передачі в користування на конкурентних засадах земельної ділянки на якій розташовано об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності фізичних осіб. Так, ч. 1 ст. 134 ЗК України передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 134 ЗУ України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Відтак, наведена правова норма не дозволяє передачу земельної ділянки в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах), якщо на ній розташовано об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності фізичних осіб, як має місце в нашому випадку. 
Не заслуговують також на увагу посилання відповідача про те, що площа земельної ділянки є значно більшою ніж необхідна для обслуговування, що є підставою для відмови в задоволенні заяви позивача. Слід наголосити, що як було зазначено вище, така підстава для відмови не була зазначена в оспореному рішенні відповідача. 
Крім того, звернувшись до органу місцевого самоврядування позивач просив надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2580 га, для обслуговування нежитлового приміщення. При цьому, питання меж земельної ділянки, щодо якої надається такий дозвіл, на даному етапі не вирішується, оскільки для виготовлення такого проекту землеустрою зазначається орієнтовна площа, яка в подальшому коригується в залежності від конкретних замірів та визначення площ вільної земельної ділянки під час виготовлення проекту землеустрою, його погодження та затвердження. 
Подібні підходи висловлені в постановах Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 607/10862/22 та від 18.03.2025 у справі 300/461/22.
Разом з тим, суд першої інстанції підставно визначив межі захисту порушеного права сторони позивача шляхом повторного розгляду заяви останнього з приводу надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2580 га, розташованої в АДРЕСА_1 , для обслуговування нежитлового приміщення, позаяк матеріалами справи та встановленими обставинами не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу.
Зазначений висновок базується на тому, що оспорене рішення відповідача не містить жодних підстав відмови, а наведені у відзиві міркування, спростовані в ході судового розгляду та мотиви відповідач зобов`язаний взяти до уваги при повторному розгляді заяви позивача.
Крім того, як встановлено вище і сторонами не заперечується, що немає чіткості в питанні розмірів земельної ділянки на яку претендує позивач, а тому при повторному розгляді заяви останнього, відповідач має право застосувати у разі потреби розумний розсуд з цього приводу, що в свою чергу спростовує доводи апеляційних вимог сторони позивача.
Інші доводи апелянтів жодним чином не спростовують висновків суду, є лише трактуванням встановлених обставин на користь тої чи іншої сторони справи.

З приводу вмотивованості судового рішення, суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Пронін проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належні обґрунтування та переконливі докази, які були б безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №300/5441/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	М.А. Пліш 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 25.05.2026.