КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2026 року м. Київ справа №640/32144/21
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Департаменту соціальної та ветеранської політики Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)	
про	визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту соціальної політики Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики КМДА щодо відмови ОСОБА_1 у становленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення;
- зобов`язати Департамент соціальної політики КМДА повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи та видати відповідне посвідчення».
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №640/32144/21.
Відповідно до Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-ІХ ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва; утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; визначено територіальну юрисдикцію Київського міського окружного адміністративного суду, яка поширюється на місто Київ.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ установлено, що з дня набрання чинності цим Законом: до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, справа надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2024 справа розподілена судді Жуковій Є.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 справу прийнято до провадження, розгляд справи розпочато спочатку, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.
У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, У 1977 році був прийнятий на роботу на Чорнобильську АЕС в СУ «Юженергомонтажвентиляція» електрозварювальником. На той час проживав у місті Прип`ять. В період з 09.07.1986 по 27.12.1988 був зайнятий на роботах по ліквідації наслідків на аварії на ЧАЕС в зоні відчуження на промисловому майданчику Чорнобильської АЕС, передбачених Постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР ВЦСПС від 29.12.1987 року № 1497-378 та Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 05.06.1986 №665-195. На ліквідації аварії на ЧАЕС виконував зварювальні роботи як працівник СУ «Юженергомонтажвентиляція».
Як вказує позивач, діюче на момент аварії законодавство СРСР обов`язкової вимоги щодо видання розпорядчого документу про зарахування працівника до складу невоєнізованого формування ЦО підприємств не передбачало. Натомість, обов`язок створення формувань ЦО на всіх без виключення об`єктах народного господарства і зарахування їх до складу максимальної кількості персоналу встановлювало Положення про Цивільну оборону СРСР. Відповідно до вимог керівних документів з питань ЦО до складу зазначених формувань зараховувались всі працівники, починаючи з 16-ти річного віку. Облік особового складу цих формувань здійснювався в їх штатно-посадових списках.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості, акцентує, відділом з питань контрольно-аналітичної та організаційної роботи за пошуком в системі «Єдиний інформаційний простір територіальної громади міста Києва», створеної на базі програмного забезпечення електронного документообігу АСКОД підтверджено відсутність звернень заявника.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, Категорія 1, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 26.07.2019, видане Київською міською державною адміністрацією, є особою з інвалідністю ІІ групи.
Як зазначає позивач, він звернувся до відповідача із заявою про отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни II групи та видачі відповідного посвідчення. Листом Департаменту соціальної політики КМДА позивачу відмовлено в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни II групи та видачі відповідного посвідчення.
Вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.93 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).
Відповідно до ст. 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначений у ст. 7 Закону № 3551-XII.
Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Підставами для набуття статусу інваліда війни з згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII, є сукупність таких умов:
1) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони;
2) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон №796-XII) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, було передбачено, що формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Суд зауважує, що ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII було доповнено п. 9 згідно із Законом №1770-IV від 15.06.2004.
При цьому, в пояснювальній записці до проекту Закону від 15.06.2004 №1770-IV зазначено таке: «…з перших днів аварії на Чорнобильській АЕС 1300 осіб, залучених до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення. На той час загони Цивільної оборони знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.
Перелік робіт, які провадились цими загонами, включає: проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань. Є усі архівні документи на підтвердження цих фактів.
Проте при виконанні тих же робіт, що й особи мобілізовані військкоматами до інших військових формувань, інваліди з цієї малочисельної категорії ліквідаторів не прирівняні до інвалідів війни Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Пояснити це можна лише тим, що на час прийняття спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики і Міністерства оборони України 1 грудня 1997 року про прирівняння інвалідів-ліквідаторів з числа призваних через військкомати до інвалідів війни загони Цивільної оборони вже були виведені зі складу Міністерства оборони і випали з поля зору законотворців.
За час, що пройшов з дня Чорнобильської катастрофи, більше 130 бійців вже померли, близько 200 є інвалідами. Для цих двохсот ще живих інвалідів прирівняння у правах до їхніх товаришів, з якими вони пліч-о-пліч ліквідували наслідки жахливої катастрофи, було б актом відновлення справедливості, хоч і запізнілим.
Враховуючи не чисельність цієї категорії інвалідів, а також вимоги Бюджетного кодексу України, витрати на зазначені пільги пропонується включити до видатків Державного бюджету України на 2004 рік та ввести в дію цей Закон з 01.01.2004.».
Тобто, до категорії осіб, на яких поширюється дія вимог п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII законодавець мав на меті віднести близько 200 осіб, залучених до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, які виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення, і отримали інвалідність.
Зокрема, перелік робіт, які провадились цими загонами, включав проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань, при цьому усі архівні документи на підтвердження цих фактів збереглись.
Метою внесення відповідних змін до Закону № 3551-XII, відповідно до вказаної пояснювальної записки, було надати вказаним особам («інвалідам з цієї малочисельної категорії ліквідаторів») тих самих соціальних гарантій, що і особам, які залучались до ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військових формувань, оскільки характер виконуваних такими особами робіт та їх негативний вплив на здоров`я були співрозмірними.
Отже, право на встановлення статусу інваліда війни на підставі вимог п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII має незначне коло осіб, що разом з військовими формуваннями виконували першочергові заходи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони за умови надання відповідних підтверджуючих документів.
Суд зауважує, що ця обставина є істотною, оскільки у протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII) поширювався б на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що не відповідає меті Закону №3551-XII та Закону №1770-IV.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №826/11163/18, від 15.05.2019 у справі №816/851/18 та від 10.07.2019 у справі №360/2690/17.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог вказано, що він звернувся до відповідача із заявою про отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни II групи та видачі відповідного посвідчення. Проте, листом Департаменту соціальної політики КМДА позивачу відмовлено в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни II групи та видачі відповідного посвідчення, не погодившись із чим, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.
Суд зазначає, що до позовної заяви позивачем не додано а ні копії звернення до відповідача з відповідною заявою, а ні листа-відповіді в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни II групи, на який позивач посилається.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.11.2022 витребувано від позивача завірену копію звернення ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, завірену копію відповіді Департаменту соціальної політики Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на звернення ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 витребувано від позивача завірену копію звернення ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, завірену копію відповіді Департаменту соціальної політики Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на звернення ОСОБА_1 о Департаменту соціальної політики Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.
Позивачем витребувані докази не надані, як і не зазначено причин неможливості подання таких доказів.
Натомість, як акцентує відповідач, відділом з питань контрольно-аналітичної та організаційної роботи за пошуком в системі «Єдиний інформаційний простір територіальної громади міста Києва», створеної на базі програмного забезпечення електронного документообігу АСКОД підтверджено відсутність звернень заявника.
За таких обставин, відсутність відповідних доказів у справі є підставою для відмови в задоволенні позову.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 77 КА Кодексу адміністративного судочинства С України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивач всупереч статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів належними та допустимими доказами, що відповідач порушив його права та в разі задоволення цих вимог його права відновляться, тому позов задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати, понесені позивачем під час звернення до суду з цією позовною заявою, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.